Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "17" червня 2016 р. Справа № 906/387/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Машевської О.П.

за участю секретаря судового засідання: Гребеннікової Н.П.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - прокурор прок. Житом. обл., посв. №038643 від 11.01.2016р.

від відповідача-1: ОСОБА_2 - предст. Житом. обл. упр. лісового та мисливського гос-ва, дов. №03-11/815 від 16.05.2016р.

від відповідача-2: - ОСОБА_3 - предст. ГО "Клуб мисливців та рибалок "Полісся", дов. №б/н від 13.05.2016р., ОСОБА_4 - предст. ГО "Клуб мисливців та рибалок "Полісся", дов. №б/н від 13.05.2016р., ОСОБА_5 - керівник ГО "Клуб мисливців та рибалок "Полісся", виписка з ЄДР від 24.01.2014 р.

від третіх осіб:

ОСОБА_6 обласної ради - не прибув,

Держ. агентство лісових ресурсів - не прибув,

Поліський природний заповідник - не прибув,

ДП "Словечанський лісгосп АПК" - ОСОБА_7, дов. №700 від 14.06.2016р.,

ДП "Олевський лісгосп АПК" - ОСОБА_8 дов. №б/н від 13.06.2016р.

В засіданні суду 14.06.2016р. оголошувалась перерва до 17.06.16р. в порядку статті 77 ГПК України

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Заступника прокурора Житомирської області в інтересах держави за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Державного агентства лісових ресурсів України (м. Київ) та Поліського природного заповідника (с. Селезівка, Овруцького р-ну, ОСОБА_6 обл.)

до 1. ОСОБА_6 обласного управління лісового та мисливського господарства (м. Житомир),

2. Громадської організації "Клуб мисливців та рибалок "Полісся" (м. Коростень)

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - ОСОБА_6 обласної ради (м. Житомир), Дочірнього підприємства "Словечанський лісгосп АПК" ОСОБА_6 обласного комунального агролісогосподарського підприємства " Житомироблагрліс " ОСОБА_6 обласної ради (с. Словечне), Дочірнього підприємства "Олевський лісгосп АПК" ОСОБА_6 обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс" (м. Олевськ)

про визнання недійсним договору від 15.03.2010р.

Заступником прокурора Житомирської області пред'явлено позов в інтересах держави до відповідачів ОСОБА_6 обласного управління лісового та мисливського господарства (відповідач-1 ) та Громадської організації "Клуб мисливців та рибалок "Полісся" (відповідач-2) про визнання недійсним договору від 15.03.2010р. про умови ведення мисливського господарства ( спірний договір).

В обґрунтування фактичних та правових підстав звернення з цим позовом до суду в інтересах держави, прокурор доводить наступне:

- рішенням ОСОБА_6 обласної ради 21 сесії 5 скликання від 09.09.2009р. № 914 "Про надання мисливських угідь громадській організації "Клуб мисливців та рибалок "Полісся", надано у користування відповідачу -2 мисливські угіддя загальною площею 89027,0 га терміном на 25 років (рішення обласної ради № 914) ;

- укладений 15.03.2010р. на підставі рішення обласної ради № 914 спірний договір є недійсним, оскільки відповідач-1 , всупереч ч.2 ст. 19 Конституції України , не врахував того, що із 89027 га мисливських угідь, наданих відповідачу - 2 у користування, 6834 га розташовано в межах охоронної зони Поліського природного заповідника ( об'єкт природно-заповідного фонду);

- тоді як, станом на 15.03.2010року статтями 39 та 40 Закону України "Про природно-заповідний фонд України було передбачено, що в охоронних зонах територій та об'єктів природно-заповідного фонду не допускається , зокрема, мисливство;

- в свою чергу, охоронна зона Поліського природного заповідника створена згідно з постановою ОСОБА_2 Міністрів Української РСР від 29.11.1972р. № 544 та затверджена рішенням третьої сесії 23 скликання ОСОБА_6 обласної ради від 17.09.1998р.;

- а відповідно до чинної станом на 15.03.2010р. редакції статті 1 Закону України "Про мисливське господарство та полювання" мисливство - це вид спеціального використання тваринного світу шляхом добування мисливських тварин, що перебувають у стані природної волі або утримуються в напіввільних умовах у межах мисливських угідь;

- виходячи із визначення поняття полювання ( дії людини, спрямовані на вистежування, переслідування з метою добування і саме добування (відстріл, відлов) мисливських тварин, що перебувають у стані природної волі або утримуються в напіввільних умовах), наведеного у статті 1 Закону України "Про мисливське господарство та полювання", останнє є складовою поняття мисливства;

- полювання, як це передбачає ст. 20 цього Закону, не допускається в заборонених для цього місцях, а саме: не територіях та об'єктах природно-заповідного фонду, де це заборонено відповідно до положень про них та на відтворювальних ділянках;

- таким чином, законодавець, забороняючи мисливство, в охоронних зонах територій та об'єктів природно-заповідного фонду, а також і полювання на відтворювальних ділянках, передбачив неможливість їх використання для будь-якого виду діяльності , який можливо здійснювати за умовами визначеними договором про умови ведення мисливського господарства ;

- вищевикладене загалом доводить, що рішенням обласної ради № 914 та укладеним на його підставі 15.03.2010р. спірним договором , в порушення вимог ст. 40 Закону України "Про природно-заповідний фонд України " та ст. 20 Закону України "Про мисливське господарство та полювання", відповідачу -2 протиправно передано 6834 га мисливських угідь ( згідно позову - лісових угідь) , розташованих в межах охоронної зони Поліського природного заповідника ;

- у відповідності до ст. 215 ЦК України підставою недійсної правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені , зокрема , ч. 1 ст. 203 ЦК України ( зміст правочину не може суперечити цього Кодексу, іншим актам цивільного законодавства , а також моральним засадам суспільства );

- у відповідності до ч.1 ст. 207 ГК України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, може бути на вимогу відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині;

- в свою чергу, з метою усунення порушень вимог чинного законодавства у сфері раціонального використання об'єктів природно-заповідного фонду, 02.09.2014р. ОСОБА_9 агентство лісових ресурсів України в порядку, передбаченому абз. 1 ч.2 ст. 23 Закону України "Про мисливське господарство та полювання", спрямувало ОСОБА_6 обласній раді подання про припинення права користування мисливськими угіддями відповідачем -2 ; однак Житомирська обласна рада подання не розглянула та не прийняла рішення про припинення права користування мисливськими угіддями , що вказує на бездіяльність органу місцевого самоврядування ;

- за приписами ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі, якщо захист цих інтересів не здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інших суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження , а також у разі відсутності такого органу;

- враховуючи відсутність в системі органів державної влади тих, які наділені повноваженнями звернення до суду із позовами даної категорії, прокурор самостійно звернувся до суду в інтересах держави як позивач.

Одночасно у позовній заяві прокурором було заявлено про вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відповідачу -2 вчиняти будь-які дії, пов'язані з використанням переданих у використання мисливських угідь, розташованих в охоронній зоні Поліського природного заповідника на загальній площі 6834 га лісових угідь, а саме:

- Бігунського лісництва ДП "Словечанський лісгосп АПК" (квартали №34,40, 45, 46, 49, 50, 53, 57, 58, 63, 70, 75, 80, 81, 84, 87) на площі 1418 га;

- Копищанського лісництва ДП "Олевський лісгосп АПК" (квартали №9-12, 17, 18, 20, 29, 31, 33, 34, 37, 44, 45, 48, 50, 51, 54, 55, 58, 61-65, 74, 75, 82-84, 89, 91, 92) на площі 5416 га.

Ухвалою від 19.04.2016р. господарський суд порушив провадження у справі, залучивши до участі у справі в якості третіх осіб на стороні позивача - ОСОБА_9 агентство лісових ресурсів України (м. Київ) та Поліський природний заповідник (с. Селезівка, Олевський район) та на стороні відповідачів - Житомирську обласну раду (м. Житомир), а також ухвалив розглянути заяву про забезпечення позову в засіданні суду із з'ясуванням думки інших учасників судового процесу з цього питання.

До початку розгляду справи по суті в засіданні суду 16.05.16року прокурор предмет та підстави позову не змінив, відповідачі зустрічний позов не подали.

Прокурор в засіданні суду 16.05.16р. позов просив задовольнити з підстав, у ньому викладених .

У відзиві на позов Житомирське обласне управління лісового та мисливського господарства вказує на те, що не вважає себе належним відповідачем за цим позовом, оскільки:

- відповідно до ст. 22 Закону України "Про мисливське господарство та полювання" ( в редакції станом на 2009 рік) мисливські угіддя для ведення мисливського господарства площею 89027,00 га надані відповідачу -2 , насамперед, рішенням обласної ради № 914 з врахуванням рішення обласної ради № 990 від 13.11.2009р., а спірний договір укладено на підставі п.п. 2.3 рішення обласної ради № 914 та за встановленою формою типового договору про умови ведення мисливського господарства, затвердженою наказом Міністерства лісового господарства України від 12.12.1996р. № 153;

- однак на підставі звернення Поліського природного заповідника від 27.01.14р. №43 щодо вилучення частини мисливських угідь в межах заказників місцевого значення та охоронної зони заповідника загальною площею 8879,0 га , управління звернулось з листом до ОСОБА_6 обласної ради від 19.03.14р. № 03-11/445 з пропозицією розглянути можливість вилучення цієї частини мисливських угідь з користування відповідача -2, однак відповіді органу місцевого самоврядування не отримано;

- в подальшому та, з врахуванням листа прокуратури Житомирської області від 01.08.14р. № 07/1/4-580 вих-14, управління звернулось до голови Державного агентства лісових ресурсів України з пропозицією (лист від 12.08.14р. №03-11/1256) підготувати подання до ОСОБА_6 обласної ради про припинення права користування частиною мисливських угідь загальною площею 8879,0 га , які знаходяться в межах заказників місцевого значення та охоронної зони заповідника;

- ОСОБА_9 агентство лісових ресурсів України направило до ОСОБА_6 обласної ради відповідне подання від 02.09.2014р. № 03-04/4167-14 , однак яке органом місцевого самоврядування не розглянуто із прийняттям відповідного рішення;

- у зв'язку з вищевикладеним, управління вправі розірвати спірний договір лише на підставі рішення ОСОБА_6 обласної ради про припинення права відповідача -2 на користування частиною мисливських угідь, тому відповідачем за цим позовом має бути орган місцевого самоврядування ( а.с. 64-65 , Т.1).

Заперечуючи проти позову прокурора громадська організація "Клуб мисливців та рибалок "Полісся" доводив наступне:

- мисливські угіддя для ведення мисливського господарства загальною площею 89027 га надані відповідачу -2 у користування, насамперед, на підставі рішень обласної ради № 914 та № 990, які є чинними;

- надання мисливських угідь на території природно-заповідного фонду, в тому числі в межах охоронної зони Поліського природного заповідника, здійснено ОСОБА_6 обласною радою у 2009 році за погодження Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Житомирській області;

- вперше договір про умови ведення мисливського господарства на підставі рішення обласної ради № 914 було укладено 30.09.2009року; однак із внесеними змінами до Закону України "Про мисливське господарство та мисливство" в частині збільшення кількості єгерів з 5 до 10 на 1000 га мисливських угідь , 15.03.2010року було укладено спірний договір як новий;

- спірний договір укладено на підставі типового, затвердженого наказом Міністерства лісового господарства України від 12.12.1996р. за № 153;

- посилаючись на заборону мисливства в охоронній зоні Поліського природного заповідника , прокурор залишає поза увагою ту обставину, що режим охоронної зони визначається її положенням, затвердженим державними органами, що приймають рішення про її виділення; чинне Положення про охоронну зону Поліського природного заповідника не містить ані заборони мисливства, ані заборони полювання;

- прокурором як позивачем не наведено жодних доказів здійснення відповідачем-2 або мисливства, або полювання на території охоронної зони заповідника , окрім припущень, викладених у позовні заяві ;

- більше того, в перелік територій та об'єктів природно-заповідного фонду, визначених в таблиці 4 п.2.7 проекту організації та розвитку мисливського господарства відповідача -2 не включено охоронні зони Поліського природного заповідника ( а с.111-113, т.1)

Окрім того, відповідач -2 заявив про застосування позовної давності до вимоги визнати спірний договір недійсним, оскільки прокурору, як позивачу, було відомо про рішення обласної ради № 914 у 2009 році та про укладення спірного договору 15.03.10р. у 2011 році ( а. с. 82, 110 т.1).

Ухвалою від 16.05.16р. господарський суд відклав розгляд справи та заяви про забезпечення позову на 02.06.16р., вжив додаткові заходи для підготовки справи до розгляду.

В засіданні суду 02.06.16р. розгляд справи по суті продовжено.

Прокурор на спростування доводів відповідача -2 про пропуск позовної давності за вимогою визнати спірний договір недійсним вказує на те, що прокурору стало відомо про його укладення лише із звернення Поліського природного заповідника ( лист № 102 від 16.06.14р.) про протиправність передачі частини охоронної зони заповідника для ведення мисливського господарства відповідачу -2 ( а. с. 94, т.1).

Ухвалою від 02.06.16р. господарський суд залучив до участі у справі в якості третіх осіб на стороні відповідачів ДП "Словечанський лісгосп АПК" та ДП "Олевський лісгосп АПК" , відклав розгляд справи на 13.06.16р. , вжив додаткові заходи для підготовки справи до розгляду.

В засіданнях суду 14.06.16р. та 17.06.16р. прокурор позов підтримав з підстав, наведених у позові, та на підставі додатково поданих доказів та правових обґрунтувань просить його задовольнити, а також забезпечити позов.

Третя особа на стороні позивача ОСОБА_9 агентство лісових ресурсів України не висловило правої позиції по суті спору.

Представник відповідача -1 та третіх осіб на стороні відповідачів вирішення спору відносять на розсуд суду. Представники відповідача -2 проти позову заперечують з підстав , наведених у відзиві на позов, та на підставі додатково поданих доказів та правових обґрунтувань своїх заперечень.

В засіданні суду 17.06.16р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду про відмову у позові.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

12 листопада 1968 року ОСОБА_2 міністрів Української РСР прийнято ОСОБА_10 № 568 "Про організацію нових природних заповідників в Українській РСР " про організацію Поліського державного заповідника площею 19932 га ( далі - Заповідник).

29 листопада 1972 року ОСОБА_10 міністрів Української РСР прийнято ОСОБА_10 № 544 "Про встановлення охоронних зон навколо державних заповідників" , якою постановлено Міністерствам і відомствам УРСР, у віданні яких знаходяться державні заповідники, за погодженням, зокрема, з відповідними облвиконкомами, встановити режим охоронних зон навколо державних заповідників згідно додатку до цієї ОСОБА_10 ( далі - ОСОБА_10 УРСР №544).

Згідно ОСОБА_10 УРСР №544 охоронна зона Заповідника встановлена на землях Словечанського та Білокоровицького лісгоспів з визначенням назв лісництв та номерів лісових кварталів, а також на землях колгоспів "Пам'ять Ілліча" ,"Перемога" , "ім. Димитрова" та "Здобуток Жовтня" Олевського та Овруцького районів як смуга шириною до 1 км , що прилягає до заповідної території (а.с. 125 -128, т.2)

17 грудня 1981 року рішенням виконавчого комітету Овруцької районної ОСОБА_10 народних депутатів № 641 "Про відведення охоронної смуги навколо Поліського державного заповідника", на підставі постанови ОСОБА_10 Міністрів УРСР від 29.11.1972р. №544 та рішення виконкому ОСОБА_6 обласної ради народних депутатів від 30.12.68р. № 646, доручено , зокрема , дирекції Заповідника встановити в натурі однокілометрову охоронну смугу навколо Поліського державного заповідника ( а.с. 121 , т.2).

У 1988 році було розроблено Проект організації і розвитку лісового господарства Поліського державного заповідника ( далі - Проект організації Заповідника 1988р.), складовими якого є Положення про Поліський державний заповідник ( далі - Положення про Заповідник 1988р.) та Положення про охоронну зону Поліського державного заповідника Міністерства лісового господарства Української РСР (далі - Положення про охоронну зону Заповідника 1988р.) ( а. с. 73-90, т.3).

Положення про Заповідник 1988р. розроблено у відповідності з ОСОБА_10 Міністрів УРСР від 22.07.1983р. № 311 "Про класифікацію і мережу територій та об'єктів природно-заповідного фонду Української РСР та на підставі Типового положення, затвердженого ОСОБА_10 Держплану СРСР і Держкомітету СРСР з науки і техніки від 27.04.1981р. № 77/106.

Згідно Положення про Заповідник 1988р. його загальна площа становить 20097 га та до його складу входять: Копищанське лісництво (6935 га), Перганське (5665 га) і Селезівське (7497 га).

Згідно п. 6 Положення про Заповідник 1988р. з метою захисту природних комплексів Заповідника від господарської діяльності на прилеглих до нього територіях та у відповідності з ОСОБА_10 Міністрів УРСР від 29.11.1972р. № 544 створена охоронна зона загальною площею 12468га.

У Положенні про охоронну зону Заповідника 1988р. зазначено, що охоронна зона створена згідно з постановою ОСОБА_10 Міністрів УРСР від 29.11.1972р. №544 загальною площею 10510 га та складається із земель державного лісового фонду . Її зовнішні межі проходять по квартальній сітці та переносяться в натуру і закріплюються аншлагами і вказівними знаками, наносяться на плани внутрігосподарського землевпорядження, планово-картографічні матеріали лісовпорядження та таксаційні описи.

Згідно п. 5 Положення про охоронну зону Заповідника 1988р. зміни території або ліквідація охоронних зон проводиться за рішенням ОСОБА_10 Міністрів УРСР.

Як встановив суд, ОСОБА_10 КМУ № 584 від 12. 10.92р. було внесено зміни до ОСОБА_10 УРСР від 12.11.1968р. № 568 "Про організацію нових природних заповідників в Українській РСР " в частині заміни посилань "державні заповідники" посиланням "природні заповідники".

Таким чином, з 12.10.1992року Заповідник існує як Поліський природний заповідник.

17 вересня 1998 року рішенням ОСОБА_6 обласної ради 3 сесії 23 скликання "Про створення об'єктів природного - заповідного фонду місцевого значення і встановлення охоронної зони Поліського природного заповідника" ( далі - рішення обласної ради 1998 року) вирішено встановити охоронну зону Поліського природного заповідника згідно з додатком 2 ( а.с. 28 т.1, а.с. 106-107, т.2).

Так , додатком 2 до рішення обласної ради 1998 року є Положення про охоронну зону Поліського природного заповідника Державного комітету лісового господарства України ( далі - Положення про охоронну зону Заповідника 1998р.).

Таким чином, з 17.09.1998р. діє Положення про охоронну зону Заповідника 1998р.

Згідно Положення про охоронну зону Заповідника 1998р. її загальна площа становить 9878 га, та складається із земель державного лісового фонду кварталів 1,2,5,10-13,18-20 Замисловецького лісництва Білокоровицького держлісгоспу площею 1017га, кварталів 26,35,44,53,62,71 Сирницького лісництва Словечанського держлісгоспу площею 593 га, КСП "Хочинське" площею 4141га та КСП "Перема" площею 2709га Олевського району , КСП "Бігунське" площею 1418га Овруцького району Житомирської області.

Згідно примітки Положення про охоронну зону Заповідника 1998р., загальна площа охоронної зони Поліського природного заповідника становить 9866 га , у зв'язку з проведенням лісовпорядкування у 1997році і уточненням площі охоронної зони в межах Замисловецького лісництва Білокоровицького держлісгоспу площею 1005га станом на 01.01.1998р. ( а.с. 121, т.1).

Зовнішня границя охоронної зони на території державного лісового фонду проходить по квартальній сітці та створюється без вилучення у землекористувачів зайнятих ними земельних ділянок . Границі охоронної зони переносяться в натуру і закріплюються аншлагами і вказівними знаками, наносяться на плани внутрішньогосподарського землевпорядження, планово-картографічні матеріали лісовпорядження. По периметру охоронної зони виставляються на місцевості граничні охоронні та інформаційні аншлаги встановленого зразка. Зміни території або ліквідація охоронних зон проводиться за рішенням ОСОБА_6 обласної ради за поданням землекористувача або дирекції заповідника ( п.п. 2-5 Положення про охоронну зону Заповідника 1998р.).

На території охоронної зони природного заповідника, як це визначено у п. 1 другого розділу "Режим охоронної зони" Положення про охоронну зону Заповідника 1998р., дозволена традиційна господарська діяльність підприємств, а також полювання, любительський лов риби , інше ( а.с. 120, т.1).

В ході судового вирішення спору встановлено, що наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 10.03.2009року № 17 затверджено нову редакцію Положення про поліський природний заповідник ( далі - Положення про Заповідник 2009р.) ( а.с. 17-26).

У п.1.1 Положення про Заповідник 2009 р. передбачено , що загальна площа заповідника за державними актами на право користування землею становить 20104 га та його складу входять три лісництва: Копищанське ( 6910га), Перганське ( 5697га) і Селезівське ( 7497га).

Організаційно-правова діяльність заповідника регламентується, серед іншого, Проектом організації території заповідника та охорони природних комплексів ( п.1.7 Положення про Заповідник 2009 року).

В ході вирішення спору встановлено, що Заповідник у своїй діяльності використовує Проект організації Заповідника 1988р.

Згідно п.4.2 Положення про Заповідник 2009 року на території заповідника забороняється, зокрема, мисливство.

Згідно п. 1.5 Положення про Заповідник 2009 року охоронна зона заповідника становить 9878 га, а режим її території визначається окремим Положенням, яке затверджується в установленому порядку ОСОБА_6 облрадою.

В ході вирішення спору встановлено, що охоронна зона заповідника та режим її використання визначається Положенням про охоронну зону Заповідника 1998р.

Як свідчать матеріали справи, станом на 31.07.2009р. та 19.08.2009р. ДП "Словечанський лісгосп "АПК" та ДП "Олевський лісгосп АПК" погодили відповідачу -2 надати в користування мисливські угіддя площею 55,027 тис. га та 34000 га поквартально як землекористувачі ( а.с. 23, 24, т.1).

Станом на 19.08.2009року ОСОБА_9 управління охорони навколишнього природного середовища в Житомирській області погодило відповідачу -2 намір отримати у довгострокове користування мисливські угіддя загальною площею 89027га , при умові створення на територіях об'єктів природно-заповідного фонду та їх охоронних зон відтворювальних ділянок згідно із статтею 27 Закону України " Про мисливське господарство та полювання" та з дотриманням вимог Закону України "Про природно-заповідний фонд України" ( а.с. 21, т.1).

09 вересня 2009 року рішенням ОСОБА_6 обласної ради 21 сесії 5 скликання "Про надання мисливських угідь громадській організації "Клуб мисливців та рибалок "Полісся" № 914 ( далі - рішення обласної ради № 914) вирішено надати мисливські угіддя загальною площею 89027,0 га у користування відповідачу -2 терміном на 25 років згідно з додатком.

Згідно з додатком до рішення обласної ради № 914 "Експлікація мисливських угідь, які надаються у користування громадській організації "Клуб мисливців та рибалок "Полісся" відповідачу -2 надано в користування мисливські угіддя площею 55027,00 га за рахунок площ лісових кварталів ДП "Словечанський лісгосп АПК" та 34000,00 га - за рахунок площ лісових кварталів ДП "Олевський лісгосп АПК" ( а.с. 30, 69 т.1).

Пунктом 2 рішення обласної ради № 914 відповідача -2 зобов'язано упорядкувати мисливські угіддя шляхом замовлення проекту організації і розвитку мисливського господарства ( п.п.2.1); врегулювати відповідними договорами відносини з власниками та користувачами земельних ділянок ( п.п.2.2); укласти договір щодо умов ведення мисливського господарства з відповідачем -1 ( п.п.2.3) та приступити до користування мисливськими угіддями лише після виконання п.п. 2.1-2.3 ( п.п 2.4).

Рішення обласної ради № 914 набрало чинності з 30.09.2009року.

30 вересня 2009 року відповідач -1 та відповідач -2 уклали Договір про умови ведення мисливського господарства громадською організацією "Клуб мисливців та рибалок "Полісся" ( спірний договір) з посиланням на рішенням обласної ради № 914 про надання терміном до 25.04.2034року у користування мисливські угіддя для ведення мисливського господарства загальною площею 89027га, в тому числі: лісові угіддя - 89027га згідно карти-схеми угідь і опису їх меж ( далі - договір від 30.09.2009р.) ( а.с. 115, т.1).

13 листопада 2009 року рішенням № 990 ОСОБА_6 обласної ради 22 сесії 5 скликання " Про розгляд протесту прокурора Житомирської області на рішення обласної ради від 09.09.09р. № 914" вирішено викласти додаток до рішення обласної ради № 914 в новій редакції ( далі - рішення обласної ради № 990).

Згідно з додатком до рішення обласної ради № 990 "Експлікація мисливських угідь, які надаються у користування громадській організації "Клуб мисливців та рибалок "Полісся" відповідачу -2 надано в користування мисливські угіддя площею 55027,00 га за рахунок площ лісових кварталів ДП "Словечанський лісгосп АПК" та 34000,00 га - за рахунок площ лісових кварталів ДП "Олевський лісгосп АПК" із зазначенням номерів лісових кварталів ( а. с. 70 т.1).

При вирішенні цього спору, судом встановлено, що відповідачі після 13.11.2009року не внесли зміни у предмет договору від 30.09.2009р. в частині доповнення його рішенням обласної ради № 990.

Судом також встановлено, що 25 листопада 2009року Кабінетом Міністрів України було прийнято Розпорядження № 1472-р "Деякі питання надання у користування мисливських угідь і відшкодування збитків, завданих мисливськими тваринами", яким зобов'язано Міністерство охорони навколишнього природного середовища , Міністерство аграрної політики, Міністерство оборони та ОСОБА_9 комітет лісового господарства зупинити до 01 липня 2010року прийняття рішень щодо погодження надання у користування мисливських угідь та подати у 10-денний строк КМУ пропозиції щодо внесення змін до Закону України "Про мисливське господарство та полювання" стосовно удосконалення процедури надання у користування мисливських угідь ( далі - Розпорядження № 1472-р).

Однак погодження Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Житомирській області про надання відповідачу -2 у користування мисливських угідь надане до прийняття Розпорядження № 1472-р ( п.4.6 ОСОБА_10 ВГСУ від 17.05.2011 № 6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин").

Як встановив суд, 16 лютого 2010року набрав чинності Закон України від 21.01.2010 № 1826-VI "Про внесення змін до Закону України "Про природно-заповідний фонд України" (далі - Закон №1826-VI) , яким частину першу статті 26 цього Закону після слова "забороняється" доповнено словами "мисливство та" та частину другу статті 40 - після слова "об'єктів" - словом "мисливство".

Таким чином, з 16.02.2010року чинною є редакція ч.1 статті 26 Закону України "Про природно-заповідний фонд України" від 16.06.1992 № 2456-XII" ( далі - Закон № 2456-XII) про те, що на території заказника обмежується або забороняється мисливство , та ч.2 ст. 40 цього Закону про те, що в охоронних зонах територій та об'єктів природно-заповідного фонду не допускається мисливство.

З 16.02.2010року чинною є стаття 7 Закону № 2456-ХІІ , яку було доповнено Законом № 1826-V новою частиною такого змісту: «Межі територій та об'єктів природно-заповідного фонду встановлюються в натурі відповідно до законодавства. До встановлення меж територій та об'єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об'єктів природно-заповідного фонду».

У п. 2 розділу II " Прикінцеві положення" Закону № 1826-VI також передбачено, що рішення про створення чи оголошення територій та об'єктів природно-заповідного фонду, що відповідають класифікації територій та об'єктів природно-заповідного фонду, а також їх охоронних зон, прийняті до набрання чинності цим Законом, є чинними і не підлягають перегляду, крім випадків, передбачених законом.

В ході вирішення спору суд не встановив обставин внесення ОСОБА_6 обласною радою до 15.03.2010року змін до Положення про охоронну зону Заповідника 1998р., а також до рішень обласної ради про створення заказників місцевого значення "Заболоття", "Токовище", "Коморище", "Можарівський", "Урочище Гала" та "Урочище Хилятин" в частині їх площі , або меж в натурі, або режиму їх використання , зокрема , щодо встановлення заборони мисливства та полювання на їх територіях (а. с. 158-162, т.1).

За таких обставин, при вирішенні цього спору суд приймає до уваги чинну редакцію Положення про охоронну зону заповідника, в частині, зокрема, її загальної площі - 9878 га та граничних меж на місцевості. В частині режиму використання охоронної зони, який не відповідає вимогам ст. 40 Закону № 2456-ХІІ після 16.02.2010року , Положення про охоронну зону Заповідника 1998р. судом до уваги не приймається.

В свою чергу, як встановив суд, 15 березня 2010року відповідач -1 та відповідач -2 уклали Договір про умови ведення мисливського господарства громадською організацією "Клуб мисливців та рибалок "Полісся" ( спірний договір) з посиланням на рішення обласної ради № 914 про надання терміном до 25.04.2034року у користування мисливські угіддя для ведення мисливського господарства загальною площею 89027га, в тому числі: лісові угіддя - 89027га згідно карти-схеми угідь і опису їх меж (а.с. 32-33, т.1).

У предметі спірного договору про рішення обласної ради № 990 не йдеться, а також про розірвання чи припинення дії договору від 30.09.2009року в інших його розділах.

Разом з тим, в ході вирішення спору відповідачі визнали, що з 15.03.2010 року вважають договірні відносини врегульованими виключно спірним договором, з врахуванням рішення обласної ради № 990 щодо визначення загальної площі мисливських угідь за конкретними лісовими кварталами лісокористувачів.

За умовами п.п. "б", "є", "з" та "и" п.2.2 спірного договору відповідач-2 зобов'язався:

- вести мисливське господарство на закріплених за ним мисливських угіддях з дотриманням вимог Законів України "Про тваринний світ" , "Про мисливське господарство та полювання", інших нормативно-правових актів у галузі охорони та використання тваринного світу, ведення мисливського господарства;

- дотримуватись режиму охорони тварин занесених до Червоної книги України та до переліку видів тварин, які підлягають особливій охороні в межах наданих в користування мисливських угідь;

- самостійно припиняти використання мисливських тварин у разі погіршення їх стану та умов існування, зниження відтворюючої здатності та чисельності , виникнення загрози їх знищення , негайно вживати заходів щодо усунення негативних факторів впливу на тварин і середовище їх перебування;

- виконувати інші обов'язки щодо охорони і використання тваринного світу та користування мисливськими угіддями відповідно до чинного законодавства.

В свою чергу, за умовами п. п. "б" та "в" п.2.3 спірного договору відповідач-1 вправі:

- в разі невиконання або порушення відповідачем-2 умов договору попередити його про необхідність усунення порушень у визначений термін або заборонити використання державного мисливського фонду терміном до 3 (трьох ) років;

- у разі систематичного невиконання відповідачем -2 умов договору подати до ОСОБА_6 обласної ради матеріали про припинення права на користування мисливськими угіддями.

Суд також встановив, що на виконання рішення обласної ради № 914 та з врахуванням рішення обласної ради № 990, відповідач -2 замовив проект організації і розвитку мисливського господарства Харківському державному проектно-вишукувальному інституту агромеліорації і лісового господарства "Харківдіпроагроліс" , який виготовлено проектантом протягом 2010 року ( далі - Проект мисливського господарства 2010р. ) ( а.с. 127-148, т.1).

Згідно Проекту мисливського господарства 2010р. у числі мисливських угідь загальною площею 89027 га, лісові угіддя складають 76904,8 га, водно-болотні угіддя - 3903,0 га, польові угіддя - 6960,0 га, інші угіддя - 1259,2 га.

Згідно п.2.7 Проекту мисливського господарства 2010р. на території мисливського господарства відповідача -1 знаходяться заказники місцевого значення "Заболоття" (3000,0га), "Токовище" (201,0га), "Коморище" (40,0га), "Можарівський" (35,2га), "Урочище Гала" (1454,0га) та "Урочище Хилятин" (591,0га) .

У п. 4.2 Проекту мисливського господарства 2010р. рекомендовано створити відтворювальні ділянки загальною площею не менше 20% від території мисливських угідь господарства, що складає 17806 га, включивши в них об'єкти природно-заповідного фонду , визначені у п. 2.7 цього Проекту. Решта території складатиме експлуатаційну частину мисливського господарства і становить 71221 га (80%).

У Проекті мисливського господарства 2010р. про охоронну зону Заповідника , її площу , зовнішні межі , режим використання тощо не йдеться.

В ході вирішення спору , відповідач -2 визнав, що про наявність охоронної зони Заповідника загальною площею 8879 га на території мисливського господарства йому відомо , оскільки остання встановлена по периметру самого Заповідника, та в межах тих лісових кварталів, про які вказує відповідач -1 . Відсутність позначення граничних меж охоронної зони на карті-схемі мисливських угідь жодним чином не впливає на дотримання вимог природоохоронного законодавства в частині встановленої з 16.02.2010року заборони ведення мисливства на цій території.

Як доводить відповідач-2 на виконання вимог ст. 27 Закону України " Про мисливське господарство та полювання" в межах наданих у користування мисливських угідь ним створено відтворювальні ділянки , на яких заборонено полювання, і зокрема: загальною площею 22077га станом на 01 жовтня 2009року та загальною площею 19525 га станом на 02 квітня 2010 року ( а.с. 108, 109, т.1).

Додатково поданими доказами, відповідач -2 також доводить, що створені на територіях заказників місцевого значення "Урочище Хилятин" та "Урочище Гала" відтворювальні ділянки площею 591 га та площею 1454 га, відповідно, одночасно входять і в охоронну зону Заповідника, тоді як Закон України " Про мисливське господарство і полювання " імперативно не вимагає створення відтворювальних ділянок в межах охоронних зон заповідників.

Відповідач - 2 також доводить, що у 2010, 2011 та 2014 роках перевірку дотримання мисливським господарством вимог природоохоронного законодавства здійснено ОСОБА_9 екологічною інспекцією в Житомирській області , за результатами якої не встановлено порушень режиму використання територій природно-заповідного фонду, які входять до складу мисливських угідь , а також охоронної зони Заповідника по факту ( а.с. 165- 173, т.1).

В ході вирішення спору не встановлено обставин звернення відповідача -1 до відповідача -2 з попередженням усунути порушення умов спірного договору у визначений термін або про заборону використання державного мисливського фонду терміном до 3 (трьох ) років.

Не встановлено судом також обставин звернення відповідача -1 до ОСОБА_6 обласної ради з питання припинення права відповідача -2 на користування мисливськими угіддями саме з підстав систематичного невиконання ним умов спірного договору.

Водночас відповідач -1 звертався до ОСОБА_6 обласної ради з листами про припинення права відповідача -2 на користування мисливськими угіддями площею 8879 га, оскільки в цій частині із загальної площі мисливських угідь 89027 га , останні розташовані в межах заказників місцевого значення ( "Урочище Хилятин" та "Урочище Гала") та охоронної зони Поліського природного заповідника , а саме на території:

- Бігунського лісництва ДП "Словечанський лісгосп АПК" (квартали №34,40, 45, 46, 49, 50, 53, 57, 58, 63, 70, 75, 80, 81, 84, 87) на площі 1418 га;

- Копищанського лісництва ДП "Олевський лісгосп АПК" (квартали №9-12, 17, 18, 20-25, 29, 31, 33, 34, 37-48, 50, 51, 54, 55, 58, 61-65, 67-69, 73- 78, 81-84, 89, 91, 92) на площі 7461га ( а. с. 20, 26 т.1).

Окрім того, 02.09.2014року до ОСОБА_6 обласної ради звернулось ОСОБА_9 агентство лісових ресурсів України з поданням № 03-01/4164-14 про припинення права відповідача -2 на користування мисливськими угіддями на площі 8879 га з посиланням на листи відповідача -1 ( а.с. 27 т.1).

В ході вирішення спору не встановлено обставин позитивного вирішення ОСОБА_6 обласною радою питання про припинення права відповідача -2 на користування мисливськими угіддями на площі 8879 га саме з тих підстав, що останні розташовані в межах заказників місцевого значення та охоронної зони Заповідника.

До винесення рішення у цій справі прокурор наполягав на правомірності доводів позову про те , що встановлена з 16.02.2010р. заборона мисливства в охоронних зонах територій та об'єктів природно-заповідного фонду, унеможливлює ведення на цій території мисливського господарства відповідачем -2 за умовами спірного договору. Та загалом, територія охоронної зони Заповідника не може бути віднесена до складу мисливських угідь.

Доповнюючи правове обґрунтування позову, прокурор доводив, що попри відсутність у чинній редакції Положення про охоронну зону Заповідника 1998р. заборони мисливства та полювання, до спірних відносин слід застосовувати вимоги ст. 40 Закону України "Про природно-заповідний фонд України" , як акту вищої юридичної сили ( а.с. 5, т.2).

Окрім того, як звертає увагу прокурор, охоронна зона Заповідника загальною площею 8412 га врахована у матеріалах лісовпорядкування третіх осіб - лісгоспів , лісові квартали яких надані відповідачу-2 як мисливські угіддя, тоді як не врахована у Проекті мисливського господарства 2010р. в порушення вимог ч.4 ст. 40 Закону України "Про природно-заповідний фонд України" ( а. с. 4, т.2).

Не погодився прокурор з належністю та допустимістю доказів відповідача -2 про створення ним відтворювальних ділянок на територіях об'єктів ПЗФ та частково охоронної зони Заповідника, де не ведеться мисливство та полювання, оскільки останні не відповідають вимогам, встановленим Порядком визначення територій для охорони та відтворення мисливських тварин ( відтворювальних ділянок), затвердженим наказом Держкомлісгоспу України від 22.01.204р. № 4 ( а.с. 96, т.3).

Спростовуючи всі вищевикладені доводи прокурора, відповідач-2 наголошував на тому, що чинне законодавство не забороняє використовувати як мисливські угіддя територію охоронної зони Заповідника та вести в її межах мисливське господарство , за винятком мисливства та полювання, які є лише його складовими , та що відсутність у Проекті мисливського господарства 2010р. позначення площі та зовнішніх меж охоронної зони Заповідника, не перешкоджає дотримуватись режиму її використання, встановленого Законом України "Про природно-заповідний фонд України".

Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані учасниками судового процесу докази на підтвердження своїх вимог та заперечень за правилами ст.ст. 4-7, 33 та 43 ГПК України, господарський суд прийшов до висновку у позові прокурора відмовити саме за безпідставністю матеріально - правової вимоги до відповідачів , а не за спливом строку позовної давності для її судового захисту ( п.2.2 ОСОБА_10 Пленуму ВГСУ № 10 від 29.05.13р. "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів"), виходячи з наступного.

У частині 1 статті 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 статті 203 цього Кодексу.

Кожна із цих вимог є самостійною підставою недійсності правочину ( постанова ВСУ від 16.09.2015р. у цивільній справі 6-101цс15, № в реєстрі 51751899).

В свою чергу, частині 3 статті 215 ЦК України імперативно не визнає оспорюваний правочин недійсним, а лише допускає можливість визнання його таким у судовому порядку (постанова ВСУ від 17.02.16р. у цивільній справі № 6-2407цс15 , № в реєстрі 57102489, постанова ВСУ від 13.04.16р. у цивільній справі № 6-1528цс15, № в реєстрі 57731753).

Саме тому, у спорі про визнання правочину недійсним судом встановлюється не лише наявність підстав його недійсності ( ст. 203 ЦК України), але й визначається зміст порушеного права особи цим правочином, та можливість поновлення (відновлення) порушеного права в обраний спосіб захисту ( ст. 16 ЦК України) ( постанова ВСУ від 30.03.2016р. у цивільній справі № 6-265цс16, № в реєстрі 57035432).

Окрім того, згідно статті 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

З огляду на правила статей 2, 15, 16 та ч. 3 ст. 215 ЦК України, ст. 207 ГК України, а також статей 1, 2, 29 ГПК України, оспорювати правочин може заінтересована особа, зокрема, прокурор в інтересах держави ( постанова ВСУ від 17.02.16р. у цивільній справі № 6-2407цс15 , № в реєстрі 57102489, п. 2.10 ОСОБА_10 ВГСУ від 29.05.2013 № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" ( далі - ОСОБА_10 ВГСУ № 11).

За цим позовом, недійсність спірного договору в цілому прокурор пов'язує з невідповідністю умов останнього вимогам ст. 40 Закону України "Про природно-заповідний фонд України " та ст. 20 Закону України "Про мисливське господарство та полювання", в редакції, що діють з 16.02.2010року в частині надання відповідачу -2 у користування 6834 га ( згідно доповнень до позову - 8412га) мисливських угідь, розташованих в межах охоронної зони Заповідника із загальної площі всіх мисливських угідь -89027,0 грн.

Таким чином, підставою визнання спірного договору недійсним є виключно частина перша статті 203 ЦК України.

Так, у частині першій статті 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства ( ч.1 ст. 628 ЦК України).

Закріпивши принцип свободи договору, ЦК України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 6 та ст. 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства ( постанова ВСУ від 10.10.2012 у цивільній справі № 6-110цс12 , № в реєстрі 26497408).

У частині 3 ст. 179 ГК України встановлено, що укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Згідно ч. 4 цієї статті при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови.

У ч. 1 ст. 21 Закону України Про мисливське господарство та полювання ( в редакції станом на 15.03.2010р.) (далі Закон № 1478-ІІІ) було встановлено, що ведення мисливського господарства здійснюється користувачами мисливських угідь.

Згідно ч.3 цієї статті умови ведення мисливського господарства визначаються у договорі, який укладається між місцевими органами спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади у галузі мисливського господарства та полювання і користувачами мисливських угідь.

Таким чином, однією із сторін договору про умови ведення мисливського господарства визнається користувач мисливських угідь , і такий статус останнього визначається до укладення договору за рішенням органу місцевого самоврядування, про що йтиметься далі.

Згідно ч. 4 цієї статті форма договору встановлюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у галузі мисливського господарства та полювання за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у галузі охорони навколишнього природного середовища.

Судом встановлено достовірно, що зміст спірного договору становлять умови (пункти), визначені Типовим договором про умови ведення мисливського господарства, затвердженим наказом Міністерства лісового господарства України від 12.12.1996р. за № 153 ( далі - Типовий договір).

Зокрема, предмет Типового договору визначається на підставі рішення відповідної ради , яким надано мисливські угіддя для ведення мисливського господарського відповідної площі, у тому числі за угіддями (лісові, польові, водно-болотні) та на відповідний термін.

Предмет спірного договору викладено в редакції Типового договору з посиланням на рішення обласної ради № 914 про надання відповідачу-2 терміном до 25.04.2034року в користування мисливські угіддя для ведення мисливського господарства загальною площею 89027 га у лісових кварталах постійних лісокористувачів ДП "Словечанський лісгосп АПК" та ДП "Олевський лісгосп АПК". Всі інші умови спірного договору відтворюють умови Типового договору, а тому не суперечать вимогам чинного законодавства.

Доводи позову про недійсність спірного договору в цілому саме з тих підстав , що із загальної площі наданих у користування мисливських угідь 89027 га , 6834 га ( згідно доповнень до позову - 8412га) розташовані в межах охоронної зони Заповідника , не заслуговують на увагу, оскільки статус спірних мисливських угідь визначався не відповідачами самостійно, а рішенням обласної ради № 914 в редакції рішення обласної ради № 990.

Так, у ч. 1 ст. 648 ЦК України передбачено, що зміст договору, укладеного на підставі правового акта органу місцевого самоврядування, обов'язкового для сторін (сторони) договору, має відповідати цьому акту.

Спірний договір укладений на підставі обов'язкового для відповідачів рішення обласної ради № 914 в редакції рішення обласної ради № 990.

За цим позовом прокурор не оскаржує рішення обласної ради № 914 в редакції рішення обласної ради № 990, посилаючись на те, що останні вичерпали свою дію виконанням шляхом укладення спірного договору.

Разом з тим, у доводах позову прокурор наголошує також на тому, що рішенням обласної ради № 914 в редакції рішення обласної ради № 990 протиправно передано відповідачу - 2 у користування як мисливські угіддя 6834 га (згідно доповнень до позову - 8412га), розташовані в межах охоронної зони Заповідника для ведення мисливського господарства ( а. с. 6 , т.1).

Таким чином, прокурор фактично ставить під сумнів законність рішення обласної ради № 914 , після внесеного ним у 2009 році протесту, розглянутого по суті обласною радою шляхом прийняття рішення № 990.

Як розтлумачив Конституційний Суд України в пункті 4 мотивувальної частини Рішення від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) рішення органу місцевого самоврядування, яке має ознаки ненормативного акта , слугує підставою, зокрема, виникнення конкретних прав та обов'язків юридичних осіб, а тому може оспорюватися з точки зору його законності.

Таке рішення підлягає оскарженню виключно у комплексному поєднанні із вимогами про визнання недійсними правовстановлюючих документів, виданих на його підставі ( постанова ВСУ від 30. 09.15р. у господарській справі № 3-553гс15, № в реєстрі 52418663).

Разом з тим, імперативність правила статті 4 ГПК України зобов'язує суд надати оцінку законності рішення обласної ради № 914 в редакції рішення обласної ради № 990 при вирішенні цього спору.

Так, відповідно до статті 1 Закону № 1478-ІІІ ( в редакції станом на 09.09.2009р.) мисливські угіддя - ділянки суші та водного простору, на яких перебувають мисливські тварини і які можуть бути використані для ведення мисливського господарства, а мисливські тварини - дикі звірі та птахи, що можуть бути об'єктами полювання.

Особливість мисливських угідь як правової категорії полягає в тому, що вони не утворюють самостійного природного об'єкта, як земля, надра, води, ліси. Мисливські угіддя відбивають лише особливі функціональні властивості природних об'єктів бути середовищем перебування диких тварин.

Згідно статті 9 Закону № 1478-ІІІ до повноважень обласних рад у галузі мисливського господарства та полювання належить, зокрема, вирішення в установленому порядку питань надання в користування мисливських угідь, і ці повноваження є виключною компетенцією зазначеного органу місцевого самоврядування (постанова ВСУ від 04.12.2007р. у господарській справі № 3-4011к07, № в реєстрі 2405663, (постанова ВСУ від 11.11.2015р. в адміністративній справі № 2а-2885/12/147 , № в реєстрі 054331803).

Порядок надання обласною радою у користування мисливських угідь визначено у статті 22 Закону № 1478-ІІІ, та який станом на 09.09.2009р. передбачав обов'язкове попереднє погодження місцевого органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади у галузі охорони навколишнього природного середовища.

До прийняття обласною радою рішення № 914, ОСОБА_9 управління охорони навколишнього природного середовища в Житомирській області погодило відповідачу -2 намір отримати у довгострокове користування мисливські угіддя загальною площею 89027га , при умові створення на територіях об'єктів природно-заповідного фонду та їх охоронних зон відтворювальних ділянок згідно із статтею 27 Закону України " Про мисливське господарство та полювання" та з дотриманням вимог Закону України "Про природно-заповідний фонд України" ( а. с. 21, т.1).

Цим погодженням по суті визнано за можливе надати відповідачу -2 під мисливські угіддя території об'єктів природно-заповідного фонду та їх охоронних зон , однак за умови їх використання виключно як відтворювальних ділянок, на території яких полювання забороняється, а відтак, забезпечується охорона та відтворення мисливських тварин ( ст. 27 Закону № 1478-ІІІ).

Як встановив суд, рішенням № 914 в редакції рішення № 990 під мисливські угіддя надані території заказників місцевого значення "Заболоття" ( 3000,0га), "Токовище" (201,0га), "Коморище" (40,0га), "Можарівський" (35,2га), "Урочище Гала" (1454,0га) та "Урочище Хилятин" (591,0 га). Загальна площа об'єктів природно-заповідного фонду місцевого значення становить 5321,20га.

Судом також встановлено, що під мисливські угіддя надана також охоронна зона Заповідника площею 8412 га, в межі якої входять території заказників "Урочище Гала" (1454,0га) та "Урочище Хилятин" (591,0 га).

Оскільки під відтворювальні ділянки мали бути відведені мисливські угіддя не менш 20% від їх загальної площі , що становило 17806 га від загальної площі мисливських угідь 89027 га (ст. 27 Закону № 1478-ІІІ), території заказників місцевого значення та охоронна зона Заповідника повністю попадали під відтворювальні ділянки.

Окрім того, чинний станом на 09.09.2009 року Закон України від 16.06.1992р. № 2456-XII "Про природно-заповідний фонд України" ( далі - Закон № 2456-XII) у статті 9 допускав використання територій заказників місцевого значення для мисливства, за умови, що така діяльність не суперечила їх цільовому призначенню. Оскільки території заказників місцевого значення мали використовуватись, зокрема, у природоохоронних цілях, останні і підлягали відведенню під відтворювальні ділянки, однак у статусі мисливських угідь.

Використання охоронної зони Заповідника мало здійснюватись за її Положенням ( ст. 39 та 40 цього Закону). В силу вимог цього Закону станом на 09.09.2009року в охоронній зоні Заповідника не допускалось будівництво промислових та інших об'єктів, розвиток господарської діяльності, яка могла призвести до негативного впливу на території та об'єкти природно-заповідного фонду.

Таким чином, наданням під мисливські угіддя територій заказників місцевого значення та охоронної зони Заповідника, Житомирська обласна рада не діяла всупереч вимог Закону України " Про мисливське господарство та полювання" , оскільки останній вимагав створення відтворювальних ділянок виключно за рахунок мисливських угідь.

Як встановив суд, загальну площу мисливських угідь та їх межі рішенням обласної ради № 914 в редакції рішення обласної ради № 990 визначено за лісовими кварталами постійних лісокористувачів ДП "Словечанський лісгосп АПК" та ДП "Олевський лісгосп АПК". Оскільки території заказників місцевого значення та охоронна зона Заповідника розташовані на землях лісогосподарського призначення, їх площа та межі також визначені за лісовими кварталами третіх осіб.

Стаття 75 Лісового кодексу України станом на 09.09.09р. передбачала можливість використання корисних властивостей лісів для потреб мисливського господарства як відповідно до цього Кодексу, так і законів України "Про тваринний світ", "Про мисливське господарство та полювання".

Стаття 24 Закону України Про тваринний світ станом на 09.09.09р. відсилала до Закону України Про мисливське господарство та полювання в частині організації і ведення мисливського господарства, полювання та надання у користування мисливських угідь, про що судом вже зазначено.

Таким чином, розпорядившись лісовими кварталами третіх осіб зі створеними в їх межах заказниками місцевого значення та охоронною зоною Заповідника під мисливські угіддя, Житомирська обласна рада не порушила вимоги як лісового, так і природоохоронного законодавства, в редакції , що діяла на час прийняття рішень № 914 та № 990.

Оскільки упорядкування мисливських угідь здійснювалось після прийняття рішення обласної ради №914 про їх надання в редакції рішення №990, у Проекті мисливського господарства 2010р. мали бути враховані площа і межі охоронної зони Заповідника, оскільки такі відомості були наявні у матеріалах лісовпорядкування третіх осіб та мали бути використані розробниками проекту. Не врахування охоронної зони Заповідника у Проекті мисливського господарства 2010р. та карті-схемі мисливських угідь жодним чином не впливає на законність рішень обласної ради № 914 та № 990, а також укладеного на їх підставі спірного договору.

З 16.02.2010року в охоронній зоні Заповідника не допускається мисливство в силу вимог ст. 40 Закону № 2456-XII, у зв'язку з чим, Положення про охоронну зону Заповідника 1998р. потребує перегляду ОСОБА_6 обласною радою шляхом прийняття рішення. Оскільки таке рішення відсутнє , орган місцевого самоврядування допускає протиправну бездіяльність щодо виконання п. 2 розділу II " Прикінцеві положення" Закону № 1826-VI.

Окрім того, забезпечення режиму охоронної зони Заповідника у п.1 розділу 3 Положення про охоронну зону Заповідника 1998р. покладено на його дирекцію, тому відсутність після 16.02.2010року ініціативи Заповідника в частині перегляду цього Положення органом місцевого самоврядування також є протиправною бездіяльністю.

В ході вирішення спору відповідач -2 визнав, що не веде мисливство в охоронній зоні Заповідника, попри відсутність позначення її площі та меж у Проекті мисливського господарства 2010р. та карті-схемі мисливських угідь, оскільки ці відомості йому відомі з матеріалів лісовпорядкування третіх осіб.

Однак прокурор вважає, що оскільки в охоронній зоні Заповідника перебувають звірі і птахи, добування яких згідно ст. 40 Закону № 2456-XII заборонено, ця територія не може вважатися мисливськими угіддями і підлягає виключенню із їх складу, оскільки не досягається основна мета ведення мисливського господарства одержання продукції мисливського господарства через спеціальне використання тваринного світу, як мисливство.

При вирішенні цього спору суд залишає без правової оцінки такі доводи прокурора, оскільки виключення території охоронної зони Заповідника із складу мисливських угідь належить до виключної компетенції ОСОБА_6 обласної ради, та здійснюється не у спосіб припинення права користування мисливськими угіддями, як це передбачено у ст. 23 Закону № 1478-ІІІ, оскільки останні залишатимуться мисливськими угіддями державного мисливського резерву ( ст. 1 цього Закону).

Підсумовуючи вищевикладене, та оскільки суд відмовляє у позові визнати спірний договір недійсним, на останній поширюється презумпція його правомірності ( ст. 204 ЦК України). Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності спірного договору , усі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню.

У зв'язку з відмовою прокурору у позові, судовий збір покладається на позивача ( ч.5 ст. 49 ГПК України).

Керуючись ст.ст. 4-3,4-7, 33, 43 , 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Відмовити заступнику прокурора Житомирської області у позові в інтересах держави про визнання недійсним Договору про умови ведення мисливського господарства громадською організацією "Клуб мисливців та рибалок "Полісся", укладеного 15 березня 2010року між ОСОБА_6 обласним управлінням лісового та мисливського господарства ( м. Житомир) та Громадською організацією "Клуб мисливців та рибалок "Полісся" (м. Коростень) на підставі рішення 21 сесії ОСОБА_6 обласної ради 5 скликання від 09.09.2009року № 914 про надання мисливських угідь загальною площею 89027,0 га у користування терміном на 25 років згідно з додатком в редакції рішення 22 сесії ОСОБА_6 обласної ради 5 скликання від 13.11.2009року № 990.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 30.06.16р.

Суддя Машевська О.П.

Віддрукувати:

1 - в справу

2- прокурору (у книзі нарочним)

3- відповідачу - 1(рек. з пов.)

4- відповідачу - 2 (простою)

5- третій особі Житом. обласній раді (рек. з пов.)

6- третій особі ОСОБА_9 агентство лісових ресурсів (м. Київ) рек. з повід.

7- третій особі Поліський природний заповідник (с. Селезівка, Овруцького р-ну, ОСОБА_6 обл.) (рек. з пов.)

8- ДП "Словечанський лісгосп АПК" (11122, Житомирська обл., Овруцький р-н, с. Словечно) рек. з повід.

9- ДП "Олевський лісгосп АПК" (11000, м. Олевськ, Житомирської обл., вул. Чапаєва, 114) рек. з повід.