ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" червня 2016 р. Справа № 911/1468/16

Розглянувши матеріали справи за позовом Комунального підприємства Київжитлоспецексплуатація

до Товариства з обмеженою відповідальністю ЕЛЬБРУС-БУДМОНТАЖ

про стягнення 27969,66 грн.

Суддя Т.П. Карпечкін

В засіданні приймали участь:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність № 155/2/03-63 від 06.01.2016 року);

від відповідача: не зявився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

В провадженні Господарського суду Київської області знаходиться справа за позовом Комунального підприємства Київжитлоспецексплуатація до Товариства з обмеженою відповідальністю ЕЛЬБРУС-БУДМОНТАЖ про стягнення 27969,66 грн. з яких 25883,83 грн. основного боргу, 1520,50 грн. пені, 254,76 грн. 3 % річних та 310,57 грн. інфляційних.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 28.04.2016 року порушено провадження у справі № 911/1468/16 та призначено справу до розгляду на 23.05.2016 року.

В судове засідання, яке відбулось 23.05.2016 року представник відповідача не зявився, вимоги ухвали Господарського суду Київської області від 28.04.2016 року не виконав, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив, у звязку з чим розгляд справи відкладався до 21.06.2016 року.

В судовому засіданні 21.06.2016 року позивач позовні вимоги підтримав.

Відповідач у судове засідання 21.06.2016 року повторно не зявився, про причини неявки господарський суд не повідомив, письмовий відзив на позов не надав.

Оскільки про поважні причини неявки в судове засідання відповідача суд не повідомлений; клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило, суд вважає, що, у відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами, без участі представника відповідача, яких достатньо для винесення рішення по суті.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши надані докази, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 12.03.2015 року між Комунальним підприємством Київжитлоспецексплуатація (позивач, Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю ЕЛЬБРУС-БУДМОНТАЖ (відповідач, Підрядник) був укладений Договір підряду № 020315/К4 (надалі - Договір), за умовами п 1.1 якого Підрядник зобовязується здійснити капітальний ремонт приміщення «Корпус 4» ДОК «Джерело», який знаходиться на балансі Комунального підприємства Київжитлоспецексплуатація в обємі, визначеному у дефектному акті та кошторисній документації, Додатком № 1 та Додатком № 2 до цього Договору (далі Роботи) в редакції Додаткових угод.

Замовник зобовязується прийняти виконані Підрядником Роботи та оплатити їх вартість у строках і на умовах, визначених цим Договором та відповідними додатками до нього (п. 1.2 Договору).

Початок виконання Робіт протягом 5 робочих днів від моменту підписання Договору підряду (п. 2.1 Договору).

Термін виконання робіт за цим Договором підряду до 29.05.2015 року (п. 2.2 Договору в редакції Додаткової угоди від 22.05.2015 року).

Договір набирає чинності з дати його підписання і діє до повного виконання Сторонами договірних зобовязань (п. 2.3 Договору).

Згідно п. 3.1 Договору в редакції Додаткової угоди від 09.04.2015 року Договірна ціна на виконання робіт зазначена у Додатку № 2 до даного Договору. Ціна Договору становить 78656,00 грн., ПДВ 20 % 15731,20 грн. всього на загальну суму 94387,20 грн.

Оплата Замовником виконаних робіт буде здійснена на підставі Акта здачі-приймання виконаних робіт типової форми № КБ-2в та довідки форми КБ-3 (п. 4.4 Договору).

Замовник здійснює Підряднику передоплату, а саме: авансовий платіж у розмірі 40 % від суми договору (п. 4.5 Договору).

Як зазначає позивач, він на виконання п. 4.5 Договору, сплатив відповідачу авансовий платіж у розмірі 40 % від суми договору, а саме 48300,00 грн., що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням № 451 від 12.03.2015 року на суму 48300,00 грн.

Однак, як стверджує позивач, незважаючи на положення чинного законодавства України та умови Договору (п. 2.2 Договору в редакції Додаткової угоди від 22.05.2015 року) про зобовязання виконати Роботи на суму 94387,20 грн. в термін до 29.05.2015 року, відповідач передбачені Договором роботи виконав лише частково на суму 11329,34 грн., про що свідчить підписаний уповноваженими представниками Сторін та скріплений їх печатками Акт приймання виконаних будівельних робіт від 29.05.2015 року на суму 11329,34 грн. та Довідка про вартість виконаних будівельних робіт від 29.05.2015 року на суму 11329,34 грн., що відповідачем не заперечено і не спростовано.

З метою досудового врегулювання спору, 18.11.2015 року позивач надіслав відповідачу лист - Претензію № 13/1/03-7248 від 17.11.2015 року, якою просив повернути сплачену до початку виконання робіт, у відповідності до п. 4.5 Договору, решту суми авансового платежу в розмірі 36970,66 грн. (48300,00 грн. (сума авансового платежу) - 11329,34 грн. (вартість виконаних 29.05.2015 року робіт), яка отримана відповідачем 26.11.2015 року, що підтверджується довідкою УДППЗ «Укрпошта», яка наявна в матеріалах справи.

У відповідь на вказану вимогу відповідач 23.11.2015 року перерахував на рахунок позивача 11086,83 грн. авансового платежу, що підтверджується банківською випискою по рахунку позивача, яка наявна в матеріалах справи, решту суми авансового платежу в розмірі 25883,83 грн. відповідач не повернув.

У звязку з чим, позивач звернувся до суду і просить стягнути з відповідача 25883,83 грн. здійсненої ним оплати до початку виконання робіт, тому що станом на момент звернення до суду відповідач так і не приступив до виконання передбачених Договором робіт.

Згідно з ч. 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Укладений між сторонами Договір за правовою природою є договором про надання послуг, за яким, згідно ст. 901 Цивільного кодексу України, одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі ст. 905 Цивільного кодексу України строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Згідно зі ст. 906 Цивільного кодексу України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.615 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом.

Внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов'язання або воно припиняється.

Частиною 3 ст.612 Цивільного кодексу України визначено, що якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Аналогічні положення передбачені ч.2 ст.220 ГК України, яка передбачає, що якщо внаслідок прострочення боржника виконання втратило інтерес для кредитора, він має право відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Відповідно до ст.1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Звернення позивача до суду з вимогою про повернення авансу свідчить про втрату ним інтересу до виконання відповідачем зобовязання за Договором, що з огляду на ст.ст. 612, 615 Цивільного кодексу України та 220 Господарського кодексу України є правомірним.

Враховуючи, що відповідач спірні кошти в сумі 25883,83 грн. не повернув, передбачені умовами Договору роботи не виконав, розмір заявлених до стягнення коштів відповідає фактичним обставинам справи, факт отримання коштів та їх безпідставного утримання відповідачем належним чином не спростовано, суд вважає, що вимога позивача про стягнення з відповідача 25883,83 грн. є правомірною, обґрунтованою, документально підтвердженою та підлягає задоволенню.

У звязку з простроченням відповідачем строків виконання робіт та неповернення решти авансу в сумі 25883,83 грн., позивач також заявив в позові вимогу про стягнення з відповідача 1520,50 грн. пені на підставі п. 8.3 Договору за період 30.05.2015 року по 22.11.2015 року на суму 83057,86 грн. та з 23.11.2015 року по 22.11.2015 року на суму 71971,03 грн., 254,76 грн. 3 % річних нарахованих на суму 25883,83 грн. за період з 04.12.2015 року по 01.04.2016 року та 310,57 грн. інфляційних нарахованих суму 25883,83 грн. за період з 04.12.2015 року по 01.04.2016 року в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив зобовязання, якщо він не виконав його в строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не передбачено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно п. 8.3 Договору Підрядник несе відповідальність перед Замовником за порушення строків виконання Робіт та терміну їх завершення у вигляді пені в розмірі 0,01 % вартості невиконаних робіт за кожен день прострочки, починаючи з наступного дня за датою закінчення робіт, передбаченою цим Договором.

Дослідивши наданий позивачем розрахунок пені, судом встановлено, що пеня, як різновид штрафної санкції у господарських правовідносинах, правомірно нарахована у звязку з невиконанням відповідачем умов зобовязання, на суму невиконаного зобовязання, що відповідає п. 8.3 Договору, тому вимога про стягнення пені правомірна та обґрунтована і підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом досліджено та встановлено, що позивачем нараховані 3 % річних та інфляційні на суми фактично отриманого і не використаного та несвоєчасно повернуто авансу після вимоги позивача про його повернення, відповідно і набуття спірною сумою зобовязання статусу грошового.

Здійснені позивачем розрахунки 3 % річних та інфляційних є арифметично вірними, відповідають вимогам законодавства та обставинам справи, а тому позовні вимоги у відповідній частині є доведеними та обґрунтованими.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень.

За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачем доведені та обґрунтовані, відповідачем не спростовані, тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відшкодування судових витрат відповідно до статей 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Київської області, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ЕЛЬБРУС-БУДМОНТАЖ (07400, Київська область, м. Бровари, вул. Кірова, 90, офіс 26, код 38513440) на користь Комунального підприємства Київжитлоспецексплуатація (01001, м. Київ, Шевченківський район, вул. Володимирська, 51-А, код 03366500) 25883 (двадцять пять тисяч вісімсот вісімдесят три) грн. 83 коп. основного боргу, 1520 (одна тисяча пятсот двадцять) грн. 50 грн. коп. пені, 254 (двісті пятдесят чотири) грн. 76 коп. 3 % річних та 310 (триста десять) грн. 57 коп. інфляційних та 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 30.06.2016 р.

Суддя Т.П. Карпечкін