ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2016 року Справа № 915/406/16

За позовом: Державного підприємства Адміністрація морських портів України 01135, м. Київ, проспект Перемоги, 14 в особі Миколаївської філії державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрація Миколаївського морського порту)

54020, м. Миколаїв, вул. Заводська, 23

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю

«Нікморсервіс-Ніколаєв»

54000, м. Миколаїв, вул. Громадянський узвіз, 1

Про: стягнення заборгованості в сумі 359925,50 грн.

Суддя О.Г. Смородінова

ПРЕДСТАВНИКИ:

Від позивача: ОСОБА_1, за довіреністю.

Від відповідача: ОСОБА_2, за довіреністю.

ОСОБА_3, за довіреністю.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач 06.04.2016 року звернувся до господарського суду з позовом стягнути з відповідача 359925,50 грн. боргу.

Позовні вимоги ґрунтуються на підставі наступних доказів: витягу з реєстру прав власності № 11671223 (причал № 9); листа портового оператора від 19.01.2016 року № 19-01-2016, листа № 220/1 від 20.01.2016 року (про виставлення попереднього рахунку); вантажної відомості, коносаменту, загальних декларацій на прихід та вихід суден, статистичного звіту з переробки вантажів портового оператора за січень 2016 року, інформації щодо оброблених вантажів (згідно листа № 53 від 03.02.2016 року); рахунку від 28.01.2016 року № 05260043, акту наданих послуг від 28.01.2016 року № 05260043, супровідного листа від 04.02.2016 року № 18-19/159; претензії від 25.02.2016 року № 18-09/1246; норм ст. ст.509, 11, 526, 525, 530, 15, 16 Цивільного кодексу України, ст. 21 Закону України «Про морські порти України», Постанови Кабінету Міністрів України від 03.06.2013 року № 405, Наказу Міністерства інфраструктури України від 18.12.2015 року № 541 Розпорядження Кабінету Міністрів України від 14.12.2015 року № 133-р та мотивовані невиконанням відповідачем обовязку по сплаті за забезпечення позивачем доступу відповідача до причалу для здійснення вантажних операцій на борт судна.

Позивач (в запереченнях на відзив) також зазначає наступне:

- оскільки мова йде про надання та отримання спеціалізованої послуги, встановленої актами законодавства, то, відповідно посилання на Звід звичаїв морського порту є безпідставним та таким, що не ґрунтується на нормах чинного законодавства;

- виконання вантажних операцій відповідачем мають наслідком виникнення цивільних прав та обовязків із його дій, що передбачені актами цивільного законодавства, навіть у випадку відсутності договору, тобто, із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки;

- законом покладаються на ДП «АМПУ» обовязки із забезпечення ефективного використання, підтримання у належному стані та розвитку причалів із забезпечення рівного доступу до них субєктів господарювання.

Отримавши право користування причалом та причальною інфраструктурою на умовах права сервітуту, відповідач не користується цим правом, оскільки не вжив заходів згідно діючого законодавства, необхідних для експлуатації причалу.

Відповідач у відзиві повністю заперечує на позов посилаючись, на норми ст. ст. 14, 509, 11, 63,901,395, 15,13 Цивільного кодексу України, ст. 19 Конституції України ст. ст. 1,3,18,9, Закону України «Про морські порти України», ч. 7.2 Зводу звичаїв морського порту та мотивуючи тим, що станом на сьогоднішній день між ТОВ «Нікморсервіс-Ніколаєв» та позивачем існує 19 укладених чинних договорів про надання послуг, зокрема, послуг із забезпечення лоцманського проведення, регулювання руху суден, забезпечення проведення криголамних робіт (№ 179 П-АМПУ-15 від 10.12.2015 року договір укладений для можливості замовлення названих спеціалізованих послуг, що надаються у морському порту субєктами природних монополій, які підлягають державному регулюванню, визначених Постановою КМУ № 405 від 03.06.2013 року).

Між позивачем та відповідачем також укладено 10.07.2013 року та станом на цей час є діючим Договір № А6-А про встановлення сервітуту, щодо користування причалом № 9 та причальною інфраструктурою.

Вищезазначене є підтвердження того, що кожна послуга, яку потребує та замовляє портовий оператор може бути виконана позивачем лише на основі договірних зобовязаних відносин та, відповідно, оплачена замовником у відповідності до умов укладених договорів.

Укладеного договору про доступ портового оператора до причалу між сторонами не існує.

На сьогоднішній день у відповідача немає потреби у отриманні права доступу та відповідно послуги з забезпечення доступу до причалу, через те що він має право користування причалом за діючим договором сервітуту № А6-А від 10.07.2013 року відповідач ніколи не замовляв та не отримував від позивача послугу з забезпечення доступу до причалу, докази іншого відсутні і позивачем не надані.

Відповідач наполягає, на тому, що позовні вимоги про стягнення з Компанії боргу за послугу доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарського відданні АММП, за січень 2016 року, є безпідставною , протиправною, необґрунтованою та не доведеною жодним належним документом, а саме:

- позивачем не надано суду чинного укладеного між ним та відповідачем договору про надання послуги доступу портового оператора до причалу;

- позивачем не наведено жодних доказів замовлення відповідачем надання спеціалізованої послуги доступу портового оператора до причалу з 01.01.2016 року;

- позивачем не наведено доказів споживання відповідачем такої послуги, а також взагалі отримання ним від позивача та надання позивачем спеціалізованої послуги доступу портового оператора до причалу, як не наведено і в чому саме це виявлялось.

09.06.2016 року судом було оголошено перерву до 21.06.2016 року.

21.06.2016 р. за наслідками розгляду даної справи суд, на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Ознайомившись з матеріалами справи, вислухавши представників сторін, дослідивши докази у їх сукупності, господарський суд

встановив:

Згідно витягу з реєстру прав власності № 11671223 у господарському віданні Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії Державного підприємства « Адміністрація морських портів України» (адміністрація Миколаївського морського порту) (далі ДП «АМПУ», Адміністрація) знаходиться причал № 9, який розташований за адресою: 54052, м. Миколаїв, вул. Заводська, 23 (далі причал № 9).

За даними позивача, Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» включено до «Зведеного переліку субєктів природних монополій», який ведеться Антимонопольним комітетом України у відповідності до розпорядження Кабінету Міністрів України від 28.11.2012 року № 874 р, на території Миколаївської області є природним монополістом з надання «спеціалізованих послуг у морському порту».

Згідно додатку до постанови Кабінету Міністрів України від 03.06.2013 року № 405 у морському порту субєктами природних монополій надаються спеціалізовані послуги, зокрема наступна: «Забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України, крім причалу, що використовується портовим оператором на підставі договору оренди, концесії, спільної діяльності, укладеного відповідно до законодавства».

Згідно з ч.2 ст. 21 Закону України «Про морські порти України» перелік спеціалізованих послуг, що надаються у морському порту субєктами природних монополій, які підлягають державному регулюванню, визначає Кабінет Міністрів України.

ТОВ «Нікморсервіс-Ніколаєв» - стивідорна компанія (Портовий оператор), яка працює на території Миколаївського морського торговельного порту , використовуючи причал № 9 та причальну інфраструктуру, складські площі та інші обєкти нерухомості, які розташовані на території Порту.

Діяльність Компанії як портового оператора підтверджується інформацією з Реєстру морських портів України, який ведеться відповідно до Порядку ведення Реєстру морських портів України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 496 від 11.07.2013 року.

Відповідно до п.11 ч.1 ст.1 Закону України «Про морські порти України» № 4709 VI від 17.05.2012 року (надалі Закон № 4709) портовий оператор (стивідорна компанія) - субєкт господарювання, що здійснює експлуатацію морського терміналу, проводить вантажно-розвантажувальні роботи, обслуговування та зберігання вантажів, обслуговування суден і пасажирів, а також інші повязані з цим види господарської діяльності;

Предметом даного спору виступила майнова вимога позивача щодо стягнення з відповідача грошового боргу за надану в січні 2016 року спеціалізовану послугу із забезпечення доступу портового оператора до причалу № 9.

Дослідивши надані сторонами докази в обґрунтування заявлених вимог та заперечень, оцінивши їх у відповідності зі ст. 43 ГПК України, суд дійшов висновків про безпідставність заявлених позивачем вимог виходячи з наступного.

Спірні відносини, які виникли між сторонами регулюються положеннями чинного законодавства про надання послуг.

За приписами ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Послуга забезпечення доступу портового оператора до причалу з 01.01.2016 року додана де переліку спеціалізованих послуг, що може надаватися у морському порту суб'єктами природних монополій, які підлягають державному регулюванню на підставі постанови Кабінету Міністрів України (надалі - КМУ) від 07.07.2015 року № 483, якою внесено зміни в додаток до постанови КМУ від 3 червня 2013 року № 405 «Про затвердження переліку спеціалізованих послуг, що надаються у морському порту субєктами природних монополій, які підлягають державному регулюванню, доповнивши його абзац такого змісту: «Забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України, крім причалу, що використовується портовим оператором на підставі договору оренди, концесії, спільної діяльності, укладеного відповідно до законодавства».

Наказом Міністерства інфраструктури України 18.12.2015 року № 541 затверджено Тарифи на послуги: із забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України. Вищевказані тарифи погоджені Розпорядженням КМУ від 14.12.2015 року № 1331-р.

Водночас, положення вищезазначених нормативно-правових актів не містять норми, яка встановлює обовязок портового оператора замовляти послугу доступу до причалу, якщо у портового оператора не виникає потреби в отриманні такої послуги.

Норма ч. 2 ст. 14 Цивільного кодексу України встановлює особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні грунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу та мають ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Матеріали даної справи, по перше, не містять доказів, які вказують на замовлення саме відповідачем такої послуги - як спеціалізована послуга із забезпечення доступу портового оператора до причалу № 9 в межах його паспортних характеристик (довжини та ширини); споживання / отримання саме відповідачем такої послуги, як спеціалізована із забезпечення доступу портового оператора до причалу № 9 в межах його паспортних характеристик (довжини та ширини); надання позивачем саме відповідачу такої послуги, як спеціалізована послуга із забезпеченням доступу портового оператора до причалу № 9 в межах його паспортних характеристик (довжини та ширини).

Такі докази, як: вантажна відомість (CARGO MANIFEST) від 28.01.2016 р., коносаменти (BILL OF LA DING), загальні декларації (GENERAL DECLARATION) на прихід та вихід суден, статистичний звіт з переробки вантажів Портового оператора за січень 2016 року, інформації щодо оброблених вантажів, лист відповідача від 19.01.2016 року № 19-01-2016, рахунок від 28.01.2016 року № 05260043 та акт наданих послуг від 28.01.2016 року № 05260043 (підписаний одноособово позивачем), на які в обґрунтування заявлених вимог посилається позивач, враховуючи вищенаведені обставини всупереч правилам ст. 32 ГПК України, як не підтверджують факт замовлення, відповідачем надання спеціалізованих послуг доступу портового оператора до причалу з 01.01.2016 р. так і не свідчать про споживання відповідачем такої послуги.

Дії ж портового оператора щодо надання підтвердження позивачу готовності прийняття судна для обробки вантажів обумовлені положеннями Зводу звичаїв морського порту Миколаїв. Так , п.п.5.6, 5.7 Зводу Звичаїв передбачено, що прийом суден у морський порт Миколаїв під обробку та інші операції проводиться на підставі укладених договорів (угод) та здійснюється тільки після попереднього узгодження з портовим оператором та Адміністрацією порту.

Крім цього, позивач у своєму позові, в обґрунтування нарахування суми 359925,50 грн. та виставлення відповідного рахунку № 05260043 від 28.01.2016 року (по перевантаженню кукурудзи), вказує при розрахунках на ставки за вищевказаними «Тарифами», для макухи та коксу, чавуну, висівок тобто відмінні від кукурудзи види вантажу.

По-друге, враховуючи відсутність письмового оформлення та набувшего чинності договору про надання послуг із забезпечення доступу до причалу правовідносини щодо такої послуги між сторонами не виникали. Обовязковість укладення між сторонами письмового договору про надання послуг із забезпечення доступу до причалу обумовлена вимогами с. 7.2 розділу VII Зводу звичаїв морського порту Миколаїв, які згідно ст. 9 Закону України «Про морські порти України» є обовязковими для застосування під час надання послуг у морському порту.

За змістом статті 1 Закону України «Про морські порти України» адміністрація морських портів України - державне підприємство, утворене відповідно до законодавства, що забезпечує функціонування морських портів, утримання та використання обєктів портової інфраструктури державної форми власності, виконання інших покладених на нього завдань безпосередньо і через свої філії, що утворюються в кожному морському порту (адміністрація морського порту).

Згідно ч. 3 ст. 23 Закону України «Про морські порти України» державні стратегічні обєкти портової інфраструктури та інше державне майно, закріплене за адміністрацією морських портів України, належать їй на праві господарського відання. Адміністрація морських портів України володіє, користується та розпоряджається закріпленим за нею державним майном з урахуванням його цільового призначення, а також обмежень правомочностей щодо розпорядження таким майном, визначених цим Законом, іншими законодавчими актами, її статутом.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що 10.07.2013 року між Державним підприємством „Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії державного підприємства „Адміністрація морських портів України" та Товариством з обмеженою відповідальністю «Нікморсервіс-Ніколаєв» (користувач) було укладено договір № А6-А «про встановлення сервітуту», предметом якого виступило встановлення сервітуту щодо користування причалом та причальною інфраструктурою, які розташовані за адресою: 54020. м. Миколаїв, вул. Заводська, 23.

Згідно п. 2.1 цього договору, сервітут встановлюється для можливості здійснення користувачем навантажувально-розвантажувальних робіт через причал з використанням причальної інфраструктури.

У відповідності до п. 3.1 договору, видом права сервітуту є право користування майном (причалом та причальною інфраструктурою) згідно з Планом-схемою причалів № 9 та причальної інфраструктури (додаток № 1, який є невідємною частиною цього договору), наступною довжиною:

причал № 9 (інв. № 1031036) - 209,0 м.п., технологічна ширина 14,50 м.п.;

залізничні колії № 33 (інв. № 1031079) 202,5 м.п.;

залізничні колії № 36 (інв. № 1031080) 202,5 м.п.;

підкранові колії (інв. № 1031065) 202,5 м.п. у дві нитки.

Пунктом 3.2 договору визначено, що сервітут полягає у можливості вільного та безперешкодного користування користувачем причалом та причальною інфраструктурою, визначених вище у п. 3.1 даного договору.

Умовами п. 4.1 договору сторони обумовили, що зміст права сервітуту полягає у наданні права користування причалом та причальною інфраструктурою згідно з п. 3.1 договору.

Умовами п. 7.1.3 договору передбачено, що відповідач зобов'язаний організовувати виконання навантажувально-розвантажувальних робіт відповідно до діючого законодавства України, дотримуватись правил, діючих на території позивача.

Сервітут є строковим та оплатним. (п.4.2 договору сервітуту).

Цей договір набирає чинності з моменту підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін та діє протягом 6 місяців з моменту набуття чинності з можливою пролонгацією (п. 14.1 договору сервітуту).

Додатковою угодою № 1 від 08.08.2013 року до договору сервітуту були внесені зміни в частині розміру та порядку внесення плати за сервітут, режиму експлуатації та відповідальності, пунктом 5.1 якої учасники встановили, що вартість плати за користування сервітутом за місяць складає: - причал № 9 - 142744,91 грн. без ПДВ; залізничні колії № 33, 36 (інв. № 1031079, № 1031080) - 2273,55 грн. без ПДВ; - підкранові колії (інв. № 1031065) - 1592,49 грн. без ПДВ. ПДВ стягується відповідно до чинного законодавства України. У разі якщо фактичне користування причалом та причальною інфраструктурою не відбувається, плата за цей період володільцем з користувача не справляється.

На момент розгляду даного спору договір № А6-А «про встановлення сервітуту» від 10.07.2013 року є чинним.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про морські порти України" причал - гідротехнічна споруда, яка має швартовні та відбійні пристрої і призначена для стоянки та обслуговування суден, обслуговування пасажирів, у тому числі для їх посадки на судна і висадки з суден, проведення вантажно-розвантажувальних робіт.

Частиною третьою статті 18 Закону України «Про морські порти України» встановлено, що власники та/або користувачі технологічно пов'язаних об'єктів портової інфраструктури зобов'язані укладати між собою договори, що визначають взаємні права і обов'язки щодо організації та забезпечення безперервності технологічного процесу надання відповідних послуг у морському порту і встановлюють єдиний порядок експлуатації відповідної інфраструктури морського порту.

Фактично, згідно умов вищенаведеного договору №А6-А від 10.07.2013 року, сервітут полягає в праві відповідача користуватися причалом №9, підкрановими коліями та залізничними коліями з метою виконання навантажувально-розвантажувальних робіт із використанням належного відповідачу рухомого та нерухомого майна.

Отже у відповідача є право безперешкодного користування причалом і право проходів та проїздів до причалу - з метою забезпечення виконання навантажувально- розвантажувальних робіт та складування вантажів для здійснення виробничого процесу з перевалки вантажів через причал №9, відповідач користується на правах земельного сервітуту проходами та проїздами по території Миколаївського морського торговельного порту на умовах договору №9-А про встановлення права земельного сервітуту від 08.06.2010 року, укладеного між ТОВ «Нікморсервіс-Ніколаєв» та ДП «Миколаївський морський торговельний порт». Згідно витягу з державного реєстру земель № 2091 від 04.08.2010 р., виданого Миколаївською регіональною філією ДП «Центр ДЗК», право проходу та проїзду по зазначеній території, надане Компанії, внесено до бази даних автоматизованої системи ведення державного земельного кадастру 07.06.2010 року за № 016717.

При дослідженні судом наданих доказів також встановлено, що 05.02.2016 компанією було отримано лист-вимогу позивача № 18-19/717 від 05.02.2016 р. про необхідність перерахування коштів за послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу згідно з рахунком від 28.01.2016 № 05260043. За результатами розгляду вказаного листа-вимоги відповідачем було підготовлено, та надіслано позивачу лист- відповідь № 52 від 09.02.2016р., в якому зазначено про відсутність правових підстав виконати вимогу та здійснити оплату коштів у сумі - 359925,50 грн. згідно рахунку 28.01.2016 № 05260043.

В подальшому, 14.03.2016р. від позивача відповідач отримав лист №18-19/1292 від 26.02.2016р., а пізніше 01.04.2016р. від позивача відповідач отримав лист №18-19/2044 від 29.03.2016 р. - з проханням погасити заборгованість за рахунками згідно доданого переліку - у вказаному переліку позивачем зазначався рахунок №526 від 28.01.2016 р. на суму 359925,50 грн. за послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу.

За результатом розгляду вказаних листів, відповідач надав позивачу відповідь №105 від 01.03.2016 р. (вх.№1279 від 02.03.2016 р.) та №188 від 04.04.2016 р. (вх.№1995 від 04.04.2016 р.) - з повідомленням про те, що у ТОВ «Нікморсервіс-Ніколаєв» відсутні правові підстави виконати таку вимогу щодо оплати коштів за доступ, так-як до цього моменту є неукладеним договір про забезпечення доступу портового оператора до причалу, Компанія до цього часу у встановленому законом порядку послуги з доступу до причалу не замовляла та не отримувала. Також у вказаному листі відповідачем було наголошено, що Компанія має право доступу до причалу у комплексі наданого АММП права безперешкодного користування причалом та причальною інфраструктурою, відповідно діючого до цього часу договору про встановлення сервітуту №А6-А від 10.07.2013 р., тому немає потреби у отриманні права доступу.

Отже з наведеного вбачається, що відповідач неодноразово повідомляв позивача про свою позицію з цього питання, вказуючи на безпідставність нарахування за послуги доступу, які не замовлялися та не отримувалися протягом часу дії договору сервітуту та до моменту укладення відповідного договору про забезпечення доступу до причалу (також листи № 14 від 20.01.2016 року, № 35 від 28.01.2016 року).

Статтею 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За приписами ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, оскільки позивачем не доведено факту порушення відповідачем його законних прав та охоронюваних інтересів вимога про стягнення грошових коштів у сумі 359925,50 грн. у якості боргу по спірним відносинам не є підтвердженою належними доказами, тому з урахуванням вищевикладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії державного підприємства Адміністрація морських портів України є недоведеними та такими, що задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 44, 49, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Повне рішення складено 29 червня 2016 року.

Суддя О.Г.Смородінова