КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" червня 2016 р. Справа№ 910/4818/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Андрієнка В.В.

Дідиченко М.А.

за участю представників:

від апелянта - товариства з обмеженою відповідальністю "Українська торгівельно-промислова група "Спеценергомаш" - Пітель Л.С., довіреність №б/н від 18.06.2016р.;

від позивача -Кубрак Я.А., довіреність №б/н від 04.04.2016р.;

від відповідача - представник не прибув;

від третьої особи - представник не прибув,

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Українська торгівельно-промислова група "Спеценергомаш" на рішення господарського суду міста Києва від 26.04.2016р. у справі №910/4818/16 (суддя Морозов С.М.) за позовом публічного акціонерного товариства "Хімнафтомашпроект" до публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Південкомбанк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Південкомбанк", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бочкарьової Алли Володимирівни про визнання недійсним договору.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Хімнафтомашпроект" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Південкомбанк" про:

- визнання недійсним з моменту вчинення Договору іпотеки №З_01Ю/6 від 21.03.2013р.;

- скасування запису про іпотеку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер іпотеки №416805 від 21.03.2013р.);

- скасування запису про заборону відчуження нежилого приміщення площею 2 684,40 кв.м. (літера А), нежилі приміщення площею 3 365,30 грн. (літера А'), загальною площею 6 049,70 кв.м., яке є власністю позивача, що був накладений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою Аллою Володимирівною за Іпотечним договором №З_01Ю/6 від 21.03.2013р. за реєстровим №416641 від 21.03.2013р. запис про обтяження у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Рішенням господарського суду міста Києва від 26.04.2016р. у справі №910/4818/16 позов задоволено повністю з огляду на відсутність перевищення повноважень у представника позивача на підписання оскаржуваного договору.

Не погодившись з прийнятим рішенням, товариство з обмеженою відповідальністю "Українська торгівельно-промислова група "Спеценергомаш" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 26.04.2016р. у справі №910/4818/16 скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на підписання договору з боку позивача уповноваженою особою, що підтверджується рішенням позачергових загальних зборів акціонерів ПАТ "Хімнафтомашпроект" від 21.03.2013 та протоколом засідання Правління від 21.03.2013.

Також, скаржник зазначає про те, що визнання недійсним вказаного рішення зборів не може бути підставою для задоволення позову, оскільки не усуває факту законності дій керівника щодо виконання вказаного рішення загальних зборів в момент укладення правочину.

Представник апелянта в судовому засіданні 29.06.2016 надав пояснення, якими підтримав апеляційну скаргу.

Представник позивача заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги.

Відповідач та третя особа не скористалися правом на участь своїх представників в судовому засіданні, хоча про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Разом з тим, від відповідача та третьої особи до суду надійшли письмові пояснення, в яких останні просили апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду - скасувати.

За наведених обставин, враховуючи викладені письмово позиції відповідача та третьої особи по справі, апеляційна скарга розглянута судом у даному судовому засіданні по суті з винесенням постанови.

Згідно зі ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - скасуванню, з прийняттям нового - про відмову у задоволенні позову, з наступних підстав.

Предметом спору, розглянутим судом першої інстанції, були вимоги позивача про:

- визнання недійсним з моменту вчинення Договору іпотеки №З_01Ю/6 від 21.03.2013р.;

- скасування запису про іпотеку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер іпотеки №416805 від 21.03.2013р.);

- скасування запису про заборону відчуження нежилого приміщення площею 2 684,40 кв.м. (літера А), нежилі приміщення площею 3 365,30 грн. (літера А'), загальною площею 6 049,70 кв.м., яке є власністю позивача, що був накладений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою Аллою Володимирівною за Іпотечним договором №З_01Ю/6 від 21.03.2013р. за реєстровим №416641 від 21.03.2013р. запис про обтяження у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Суд першої інстанції, дійшовши висновку про відсутність повноважень у представника позивача на підписання оскаржуваного договору, оскільки рішення про укладення договору мало приймати Правління, а не особисто Голова цього Правління, задовольнив вказані позовні вимоги.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з наведеним висновком, з наступних підстав.

Згідно п. 1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні, зокрема, наступного:

- чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються;

- чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Також, статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що наявні докази підлягають оцінці у їх сукупності.

Відповідач, при розгляді даної справи у суді першої інстанції, зазначав про укладення з товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Екс-Райт" договору про відступлення права вимоги від 19.04.2016 №А-04/01-КЮ за договором про надання мультивалютної відновлювальної відкличної кредитної лінії №85К-01Ю від 31.08.2012р., а також договору від 20.04.2016 про відступлення прав за іпотечним договором №З_01Ю/6 від 21.03.2013р.

Так, відповідач вказував, що укладення вказаних договорів стало підставою для заміни сторони у зобов'язанні, а саме - кредитора та відповідно іпотекодержателя.

На наведене суд першої інстанції уваги не звернув, вказаних обставин щодо переходу прав та обов'язків до нового кредитора не дослідив, що призвело до вирішення питання про права та обов'язки особи, яка не брала участі у розгляді справи місцевим господарським судом.

При цьому, до апеляційного суду зі скаргою звернулось товариство з обмеженою відповідальністю "Українська торгівельно-промислова група "Спеценергомаш".

Вказана особа участі у розгляді справи місцевим господарським судом не брала, проте прийняте рішення вплинуло на її права та обов'язки.

Так, апеляційним судом при вирішенні питання впливу оскаржуваного рішення на права та обов'язки товариства з обмеженою відповідальністю "Українська торгівельно-промислова група "Спеценергомаш" враховується наступне.

Між публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Південкомбанк" (іпотекодержатель) та публічним акціонерним товариством "Хімнафтомашпроект" (іпотекодавець) 21.03.2013р. року було укладено Іпотечний договір №З_01Ю/6.

Відповідно до п. 1.1 вказаного договору він забезпечує вимоги іпотекодержателя, що витікають з:

- Договору про надання мультивалютної відновлювальної відкличної кредитної лінії №80К0-01Ю від 10.04.2012р., а також усіх додаткових угод/додаткових договорів до нього, які можуть бути укладенні до закінчення стоку його дії, надалі за текстом - Кредитний договір 1, укладеного між іпотекодерждателем та товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансовий дім "Інвестиційний союз" (позичальник 1), за умовами якого позичальник зобов'язаний до 08.04.2014р. (включно) повернути іпотекодержателю отримані за Кредитним договором кредитні кошти у розмірі 147 000 000,00 грн. або отримані в рамках кредитної лінії кошти в доларах США/Євро, сплатити проценти за його користування у розмірі 22,0% річних у гривні, 12,0% процентів річних у доларах США, а також повністю сплатити штрафні санкції (пеню) у випадках та розмірах, передбачених Кредитним договором 1, інші витрати на здійснення забезпеченої вимоги. Строк, порядок повернення кредитних коштів та сплати процентів визначено Кредитним договором 1;

- Договору про надання мультивалютної відновлювальної відкличної кредитної лінії №85К-01Ю від 31.08.2012р., а також усіх додаткових угод/додаткових договорів до нього, які можуть бути укладенні до закінчення стоку його дії, надалі за текстом - Кредитний договір 2, укладеного між іпотекодерждателем та товариством з обмеженою відповідальністю "Ресурс-Транзит" (позичальник 2), за умовами якого позичальник зобов'язаний до 28.11.2013р. (включно) повернути іпотекодержателю отримані за Кредитним договором кредитні кошти у розмірі 120 000 000,00 грн. або отримані в рамках кредитної лінії кошти в доларах США/Євро, сплатити проценти за його користування у розмірі 24,0% річних у гривні, 14,5% процентів річних у доларах США, а також повністю сплатити штрафні санкції (пеню) у випадках та розмірах, передбачених Кредитним договором 2, інші витрати на здійснення забезпеченої вимоги. Строк, порядок повернення кредитних коштів та сплати процентів визначено Кредитним договором 2.

У забезпечення виконання позичальниками зобов'язань за Кредитними договорами іпотекодавець відповідно до цього Договору надає в іпотеку нерухоме майно (нежитлову нерухомість): а саме нежилі приміщення площею 2 684,40 кв.м. (літера А), в тому числі: з №1 по №4, з №6 по №9 (групи приміщень №16) №№І, І, ІІ (групи приміщень №4), з №1 по №31, №І (групи приміщень №11), з №1 по №31, №1 (групи приміщень №12), з №1 по 34, №1 (групи приміщень №13), з №1 по №28, №1 (групи приміщень №14), з №1 по №25, №1 (групи приміщень №16А); нежилі приміщення площею 3 365,30 кв.м. (літера А), в тому числі: з №1 по №17 (групи приміщень №8), №1 підвалу, з №1 по №16 (група приміщень №1), №1 першого поверху, з №1 по №23 (групи приміщень №2), №1 Другого поверху, з №1 по №23 (групи приміщень №3), №1 третього поверху, з №1 по №22 (групи приміщень №4), №1 четвертого поверху, з №1 по №26 (групи приміщень №5), №№І, ІІ, ІІІ п'ятого поверху, з №1 по №19 (групи приміщень №6), №№І, ІІ шостого поверху, з №1 по №21 (групи приміщень №7), №№І, ІІ сьомого поверху - загальною площею 6 049,70 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 (предмет іпотеки). (п. 1.2 договору).

Згодом, а саме 26.05.2014 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Комерційний банк "Південкомбанк".

У зв'язку з цим, Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Південкомбанк" було оголошено аукціон з продажу активів, що обліковуються на балансі банку на електронному торговому майданчику Товарної біржі "Статус Експерт", де одним із лотів було визначено права вимоги за кредитними договорами №80К0-01Ю від 10.04.2012р. та №85К-01Ю від 31.08.2012р.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Екс-Райт" взяло участь у вказаному аукціоні та стало переможцем, внаслідок чого було укладено з ПАТ "Комерційний банк "Південкомбанк" наступні договори:

- договір про відступлення права вимоги від 19.04.2016 №А-04/01-КЮ, за яким ПАТ "Комерційний банк "Південкомбанк" (первісний кредитор) передало ТОВ "Фінансова компанія "Екс-Райт" права вимоги, що випливають з кредитних договорів №80К0-01Ю від 10.04.2012р. та №85К-01Ю від 31.08.2012р.;

- договір про відступлення прав за іпотечним договором від 19.04.2016, за яким ПАТ "Комерційний банк "Південкомбанк" (первісний кредитор) передало ТОВ "Фінансова компанія "Екс-Райт" права за іпотечним договором №З_01Ю/6 від 21.03.2013р.

На виконання умов вказаних договорів ПАТ "Комерційний банк "Південкомбанк" передало, а ТОВ "Фінансова компанія "Екс-Райт" прийняло певні документи, про що сторони склали акт прийому-передачі оригіналів документів від 19.04.2016.

Слід також зазначити, що підтвердженням того, що до ТОВ "Фінансова компанія "Екс-Райт" перейшло право вимоги за іпотечним договором №З_01Ю/6 від 21.03.2013р. є державна реєстрація відступлення, про що свідчить Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Отже, у зв'язку з наведеним ТОВ "Фінансова компанія "Екс-Райт" набуло право вимоги за вказаними кредитними договорами та договором забезпечення.

В подальшому, ТОВ "Фінансова компанія "Екс-Райт" передало ТОВ "Українська торгівельно-промислова група "Спеценергомаш" права вимоги за вказаними договорами.

Так, між ТОВ "Фінансова компанія "Екс-Райт" та ТОВ "Українська торгівельно-промислова група "Спеценергомаш" було укладено наступні договори:

- договір про відступлення права вимоги від 25.04.2016 №24/04, за яким ТОВ "Фінансова компанія "Екс-Райт" (первісний кредитор) відступив ТОВ "Українська торгівельно-промислова група "Спеценергомаш" (новий кредитор) право грошової вимоги за кредитними договорами №80К0-01Ю від 10.04.2012р. та №85К-01Ю від 31.08.2012р.;

- договір про відступлення прав за іпотечними договорами від 25.04.2016, за яким ТОВ "Фінансова компанія "Екс-Райт" (первісний кредитор) відступило ТОВ "Українська торгівельно-промислова група "Спеценергомаш" (новий кредитор) права за іпотечним договором №З_01Ю/6 від 21.03.2013р.

На виконання умов вказаних договорів ТОВ "Фінансова компанія "Екс-Райт" передало, а ТОВ "Українська торгівельно-промислова група "Спеценергомаш" прийняло певні документи, про що сторони склали акт прийому-передачі оригіналів документів від 25.04.2016.

При цьому, на виконання вимог ч. 3 ст. 24 Закону України "Про іпотеку" правочин про відступлення прав за іпотечним договором було нотаріально посвідчено, а відомості про таке відступлення зареєстровані у встановленому законодавством порядку.

З огляду на викладене, ТОВ "Українська торгівельно-промислова група "Спеценергомаш" набуло прав вимоги за кредитними договорами №80К0-01Ю від 10.04.2012р. та №85К-01Ю від 31.08.2012р. та набуло прав за іпотечним договором №З_01Ю/6 від 21.03.2013р.

Доводи позивача про те, що до ТОВ "Українська торгівельно-промислова група "Спеценергомаш" не перейшли права за іпотечним договором, оскільки набуття таких прав можливо лише особою, що є фінансовою установою, якою у даному випадку апелянт не являється, колегією суддів відхиляються, з огляду на наступне.

Так, наявність у особи, яка набуває право грошової вимоги, відповідної ліцензії є обов'язковою, лише у випадку укладення договору факторингу.

У даному випадку між сторонами укладались договори про відступлення прав вимоги та відступлення прав за іпотечним договором, які в свою чергу не є договорами факторингу, виходячи з наступного.

Поняття договору факторингу визначено у частині першій статті 1077 Цивільного кодексу України, відповідно до якої, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Стосовно фактора законодавець зазначає, що цією стороною договору факторингу може бути банк та інша організація, яка може здійснювати банківські операції. Клієнтом у факторингових операціях, є як правило комерційні юридичні особи, а також фізичні особи-підприємці.

За наведеним визначенням договору факторингу, цей договір спрямований на фінансування однією стороною іншої сторони шляхом передачі в її розпорядження певної суми грошових коштів.

Зазначена послуга за договором надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. Таким чином, договір факторингу передбачає, передусім, обов'язковість платності за відступлення права грошової вимоги, та мету отримання додаткового доходу.

При цьому, сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану останнім фінансову послугу.

Питання наявність ознак договору факторингу може поставати лише тоді, коли йдеться про професійну діяльність (наприклад, банку) по викупу боргових зобов'язань за суму, значно нижчу номіналу, крім того, така послуга може бути платною.

Аналогічної позиції дотримується і Вищий господарський суд, зокрема, в постанові від 03.03.2011 у справі № 5020-4/210.

У даному випадку договори про відступлення прав вимоги та відступлення прав за іпотечним договором не містять жодних із перелічених вище ознак договору факторингу, а тому відповідна ліцензія, що підтверджує статус фінансової установи, для їх укладення не потрібна.

Крім цього, слід також зазначити наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону України "Про іпотеку" відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов'язанням.

Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку (ч. 3 ст. 24 Закону України "Про іпотеку").

Отже, відступлення права вимоги за основним зобов'язанням здійснюється з одночасним відступленням права вимоги за іпотечним договором.

На виконання вимог ч. 3 ст. 24 Закону України "Про іпотеку" правочин про відступлення прав за іпотечним договором було нотаріально посвідчено, а відомості про таке відступлення зареєстровані у встановленому законодавством порядку.

При цьому, договір про відступлення прав вимоги та про відступлення прав за іпотечним договором не визнано недійсними в судовому порядку.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст.204 Цивільного кодексу України).

З огляду на викладене, підстави для того, щоб вважати, що ТОВ "Українська торгівельно-промислова група "Спеценергомаш" не набуло прав за вказаним договором, відсутні.

Слід також зазначити, що у випадку подальшого визнання вказаного договору недійсним, позивач не позбавлений права звернутись до суду із заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами.

З огляду на викладене, ТОВ "Українська торгівельно-промислова група "Спеценергомаш" набуло прав вимоги за кредитними договорами №80К0-01Ю від 10.04.2012р. та №85К-01Ю від 31.08.2012р. та набуло прав за іпотечним договором №З_01Ю/6 від 21.03.2013р.

Наведене в свою чергу свідчить про вплив оскаржуваного рішення на права та обов'язки вказаної особи, яка не приймала участь при розгляді даної справи судом першої інстанції.

Колегія суддів, розглянувши апеляційну скаргу ТОВ "Українська торгівельно-промислова група "Спеценергомаш" дійшла висновку про її обґрунтованість, з огляду на наступне.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення прав та обов'язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Положення ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України передбачають такий спосіб захисту порушеного права як визнання недійсним правочину (господарської угоди).

Згідно з ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом. Такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ст. 203 Цивільного кодексу України:

1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Перелік вказаних вимог, додержання яких є необхідним для дійсності правочину, є вичерпним.

Частиною 2 ст. 207 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Підставою визнання недійсним спірного правочину судом першої інстанції було визначено те, що повноваження з погодження та підписання договорів на проведення операцій з нерухомим майном належать виключно Правлінню, а не Голові Правління.

При цьому, місцевий господарський суд помилково встановив відсутність рішень правління з наведеного питання.

Так, оскаржуваний у даній справі іпотечний договір було підписано з боку позивача - публічного акціонерного товариства "Хімнафтомашпроект" представником ОСОБА_6, який діяв на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 21.03.2013 за реєстровим №807.

За довіреністю вказану особу на підписання вказаного договору було уповноважено ПАТ "Хімнафтомашпроект" в особі Голови Правління ОСОБА_5

В свою чергу, Голову Правління ОСОБА_5 рішенням позачергових загальних зборів акціонерів ПАТ "Хімнафтомашпроект" від 21.03.2013 було уповноважено надати довіреність виконавчому директору ОСОБА_6 на укладення (з правом підпису) договору іпотеки належного товариству нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 6 049,70 кв.м.

Наведене рішення було прийнято як наслідок прийняття загальними зборами рішення виступити майновим поручителем шляхом надання в іпотеку нежитлових приміщень, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 (предмет іпотеки за спірним договором) та укласти договір іпотеки з ПАТ "КБ Південкомбанк".

Також, з цього приводу було прийнято рішення Правлінням товариства, що підтверджується протоколом №21 засідання Правління від 21.03.2013.

Суд першої інстанції не встановив вказаних обставин дійшовши помилкового висновку про відсутність повноважень особи на підписання оскаржуваного договору.

Відповідно до частини 1 статті 92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Згідно з положеннями статті 97 Цивільного кодексу України управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.

Частиною 1 статті 161 Цивільного кодексу України виконавчим органом акціонерного товариства, який здійснює керівництво його поточною діяльністю, є правління або інший орган, визначений статутом. Виконавчий орган вирішує всі питання діяльності акціонерного товариства, крім тих, що віднесені до компетенції загальних зборів і наглядової ради товариства. Виконавчий орган є підзвітним загальним зборам акціонерів і наглядовій раді акціонерного товариства та організовує виконання їхніх рішень. Виконавчий орган діє від імені акціонерного товариства у межах, встановлених статутом акціонерного товариства і законом.

Згідно п. 10.1 Статуту ПАТ "Хімнафтомашпроект" виконавчим органом Товариства є Правління.

До компетенції правління належить, зокрема, затвердження договорів (угод, контрактів) на проведення всіх операцій з рухомим та нерухомим майном (п. 10.7 Статуту ПАТ "Хімнафтомашпроект").

Голова правління товариства, крім організації роботи правління, вирішує питання діяльності товариства, зокрема, без доручення здійснює діяльність та дії від імені позивача, представляє його перед усіма установами та організаціями як в Україні, так і за кордоном, крім питань, вказаних в пункті 10.7., абзац 3. (абзац 5, п. 10.9. Статуту).

При цьому, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновку про те, що спірний правочин, від імені позивача підписано його представником, уповноваженим на вчинення вказаної дії Головою Правління, який в свою чергу не мав відповідних повноважень на укладення такого договору, оскільки Правління позивача не приймало відповідного рішення та не уповноважувало своїх представників на укладення такого правочину.

Крім наведеного вище, щодо повноважень особи на підписання правочину, також слід зазначити наступне.

Положеннями п. 10.7 Статуту позивача передбачено, що до компетенції правління належить, зокрема, затвердження договорів (угод, контрактів) на проведення всіх операцій з рухомим та нерухомим майном.

Отже, вказаним положенням передбачено не надання правлінням дозволу на укладення договорів, який має передувати такому укладенню, а саме їх затвердження.

Таким чином, якщо статутом товариства з обмеженою відповідальністю право виконавчого органу цього товариства на укладення договору не обмежено, тобто, такий орган уклав договір без порушення наданих йому повноважень, то сам лише факт не затвердження договору після його підписання не може бути підставою для визнання договору недійсним.

У даному випадку, як вже було зазначено, рішенням позачергових загальних зборів акціонерів ПАТ "Хімнафтомашпроект" від 21.03.2013 та рішенням Правління, оформленого протоколом від 21.03.2013, Голову Правління ОСОБА_5 було уповноважено надати довіреність виконавчому директору ОСОБА_6 на укладення (з правом підпису) договору іпотеки належного товариству нежитлових приміщень, розташованих за адресою: АДРЕСА_1

Водночас, слід зазначити, що визнання судом недійсним вказаного рішення загальних зборів акціонерного товариства (рішення господарського суду міста Києва від 29.03.2016 у справі №910/4058/16), на підставі якого головою Правління уповноважено виконавчого директора ОСОБА_6 на укладення оскаржуваного іпотечного договору, не може бути підставою для визнання його недійсним, оскільки не усуває факту законності дій керівника щодо виконання рішення загальних зборів під час укладення правочину.

В оскаржуваному рішенні суд не посилався на вказане рішення від 29.03.2016 у справі №910/4058/16. За даними Єдиного державного реєстру судових рішень зазначене рішення не оскаржувалося.

Разом з тим, при апеляційному перегляді суд дослідив вказану обставину на предмет впливу на результат розгляду даного спору та дійшов вищенаведеного висновку з наступних підстав.

На час укладення оскаржуваного договору іпотеки та внесення змін до нього, обставини, встановлені у справі №910/4058/16 щодо недійсності рішення позачергових загальних зборів акціонерів ПАТ "Хімнафтомашпроект" від 21.03.2013, яким Голову Правління ОСОБА_5 було уповноважено надати довіреність виконавчому директору ОСОБА_6 на укладення договору іпотеки, не існували.

У зв'язку з наведеним, само по собі прийняття судом рішення про визнання недійсним рішення зборів не може свідчити про незаконність укладення договору та відповідно не може бути підставою визнання недійсним договору, укладеного на виконання цього рішення, оскільки не спростовують факту законності дій представників на момент укладенні договору.

При цьому, слід також зазначити наступне.

З урахуванням статті 98 ЦК України та з огляду на приписи статей 92, 203, 215, 241 ЦК України рішення загальних зборів учасників товариства є актами, що зумовлюють настання правових наслідків, спрямованих на регулювання відносин у різних питаннях діяльності товариства, і мають обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

Таким чином, у разі визнання судом недійсним рішення загальних зборів учасників товариства, воно є недійсним з моменту його прийняття.

Проте, для визнання недійсним договору, укладеного виконавчим органом товариства (директором) з третьою особою, з підстав порушення цим органом установленого обмеження повноважень щодо представництва, не має самостійного юридичного значення сам по собі той факт, що згодом визнано недійсним у судовому порядку рішення загальних зборів учасників товариства про обрання (призначення) виконавчого органу, згідно якого виконавчий орган діяв на момент укладення договору.

Такий договір може бути визнаний недійсним із зазначених підстав у тому разі, якщо буде встановлено, що сама третя особа, контрагент юридичної особи за договором, діяла недобросовісно і нерозумно. Тобто, третя особа знала або за всіма обставинами, проявивши розумну обачність, не могла не знати про обмеження в повноваженнях виконавчого органу товариства.

Закон не встановлює виключного переліку обставин, які свідчать про недобросовісність чи нерозумність дій третьої особи у відносинах із юридичною особою. Тому, з огляду на загальні засади здійснення цивільних прав (стаття 12 ЦК України) висновок про добросовісність поведінки третьої особи залежить від того, чи відповідало укладення договору її внутрішній волі, чи бажала третя особа реального настання правових наслідків, що обумовлені договором, і чи настали такі наслідки насправді.

Таким чином, підлягає оцінці не лише поведінка третьої особи до та в момент укладення оспорюваного договору, але й після його укладення, зокрема чи виконала третя особа свої обов'язки за договором, у який спосіб, як у подальшому третя особа розпорядилася одержаним за оспорюваним договором, чи не було залучення третьої особи до участі в укладенні договору формальною дією, спрямованою на подальше відчуження предмета договору з метою протиправного позбавлення юридичної особи права власності на майно.

Саме такої правової позиції дотримується Верховний Суд України, яка викладена у постанові від 27.04.2016 у справі № 6-62цс16.

У даному випадку, позивачем не доведено того, що відповідач знав або за всіма обставинами, проявивши розумну обачність, не міг не знати про обмеження в повноваженнях особи, яка підписала договір з боку позивача.

Суд дійшов висновку що Банк - відповідач при укладенні оскаржуваного правочину діяв розумно, обачливо та жадав дійсних наслідків від укладення договору.

Так, при укладенні договору нотаріусом та Банком було перевірено питання повноважень особи на підписання договору, зокрема, шляхом дослідження Статуту підприємства позивача, рішень загальних зборів та Правління товариства, оформлених протоколами від 21.03.2013, а також довіреності на особу, якій доручено підписати договір.

При цьому, слід зазначити, що про добросовісність відповідача, а також і позивача на той час свідчить укладення в подальшому до оскаржуваного іпотечного договору додаткових угод.

Наведене підтверджує те, що для відповідача (як і для позивача на той час) укладення договору іпотеки не було формальною дією, та він бажав реального настання правових наслідків, що обумовлені цим договором.

Виходячи з наведеної правової позиції Верховного Суду України та зазначених обставин щодо добросовісних і розумних дій Банку, оскаржуваний у даній справі договір іпотеки не може бути визнано недійсним.

Крім того, слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 241 Цивільного кодексу України, правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим, зокрема, у разі якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Пунктом 3.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" передбачено, що наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, який не мав належних повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним. Доказами такого схвалення може бути, зокрема, відповідне вчинення дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів т.ін.).

Так, підтвердженням схвалення позивачем спірного договору є, зокрема, укладення між позивачем та відповідачем додаткових угод до оскаржуваного іпотечного договору.

Таким чином, укладення сторонами спірного правочину додаткових договорів про внесення змін та доповнень до нього, свідчать про наступне схвалення позивачем оскаржуваного договору.

Аналогічної позиції про те, що укладення додаткових угод до договору свідчить про його схвалення дотримується і Вищий господарський суд України у постанові від 09.12.2015 у справі №911/834/14.

При цьому, таке схвалення виключає можливість визнання правочину недійсним.

Враховуючи все вищевикладене, підстави для визнання недійсним іпотечного договору відсутні, а отже місцевий господарський суд дійшов необґрунтованих висновків про задоволення позову.

При цьому, оскільки решта позовних вимог є похідними від вимоги про визнання недійсним іпотечного договору, то вони також не підлягають задоволенню.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Перевіривши у відповідності до частини 2 статті 99 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів дійшла висновку про те, що господарським судом не було всебічно, повно та об'єктивно розглянуто в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, що призвело до невірних висновків в частині задоволення позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 103 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційна інстанція має право скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - скасуванню, з прийняттям нового - про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та розгляд апеляційної скарги покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Українська торгівельно-промислова група "Спеценергомаш" на рішення господарського суду міста Києва від 26.04.2016р. у справі №910/4818/16 за позовом публічного акціонерного товариства "Хімнафтомашпроект" до публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Південкомбанк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Південкомбанк", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бочкарьової Алли Володимирівни про визнання недійсним договору задовольнити повністю.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 26.04.2016р. у справі №910/4818/16 про задоволення позову скасувати.

3. Прийняти нове рішення у справі №910/4818/16, яким у задоволенні позову публічного акціонерного товариства "Хімнафтомашпроект" до публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Південкомбанк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Південкомбанк", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бочкарьової Алли Володимирівни про визнання недійсним договору відмовити повністю.

4. Стягнути з публічного акціонерного товариства "Хімнафтомашпроект" (м. Київ, бул. Лесі Українки, б. 34, код за ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Українська торгівельно-промислова група "Спеценергомаш" (м. Полтава, вул. Половка, б. 76, код за ) судовий збір за розгляд апеляційної скарги в сумі 4 547 грн. 40 коп.

5. Доручити господарському суду міста Києва видати відповідний наказ.

6. Матеріали справи №910/4818/16 повернути до господарського суду міста Києва.

7. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановленому Господарським процесуальним кодексом України порядку та строки.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді В.В. Андрієнко

М.А. Дідиченко