РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.06.2016Справа №910/3007/16

За позовом Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт»

до: 1) Головного територіального управління юстиції у Київській області

2) Державної казначейської служби України

3) Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області

про стягнення 100 000, 00 грн.

Суддя Пригунова А.Б.

Представники:

від позивача: не з'явились

від відповідача 1: не з'явились

від відповідача 2: не з'явились

від відповідача 3: Куценко А.Г.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Головного територіального управління юстиції у Київській області, Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області про стягнення з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України на користь Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» грошових коштів в розмірі 100 000, 00 грн. в рахунок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області. Позовні вимоги обґрунтовані незаконними діями Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області щодо безпідставного стягнення з Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» грошових коштів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.02.2016 р. у справі № 910/3007/16 повернуто матеріали позовної заяви Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» в порядку п. 3 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України.

Постановою Київського апеляційного господарського суду міста Києва від 30.03.2016р. скасовано ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.02.2016р. у справі № 910/3007/16 та скеровано її на розгляд до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.04.2016 р. порушено провадження у справі № 910/3007/16 та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 16.05.2016 р. за участю представників сторін, яких зобов'язано надати суду певні документи.

У процесі провадження у справі Головне територіальне управління юстиції у Київській області подало відзив на позовну заяву, у якому проти позову заперечує, мотивуючи свої заперечення тим, що відповідно до платіжного доручення від 06.06.2012 р. № 177188 Державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» сплатило грошові кошти у розмірі 100 000, 00 грн. за теплову енергію за червень 2011 року згідно рахунку № СО-0042 (призначення платежу), а не на виконання рішення суду від 23.11.2011 р. № 23/120-11, що свідчить про порушення позивачем процесуальних норм при добровільному виконанні судового рішення.

Головне територіальне управління юстиції у Київській області подало відзив на позов, у якому вказує, що у призначенні платежу платіжного доручення № 177188 від 06.06.2012 р. вказано про перерахування грошових коштів у розмірі 100 000, 00 грн. за теплову енергію за червень 2011 року згідно рахунку № СО-0042 та не вказано, що зазначена сума сплачена на виконання рішення суду від 23.11.2011 р. № 23/120-11.

Розгляд справи переносився в порядку ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

У даному судовому засіданні представник Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Решта учасників провадження у справі на виклик суду не з'явились.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих учасниками процесу.

У судовому засіданні 13.06.2016 р. на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників провадження у справі, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Київської області від 23.11.2011 р. у справі № 23/120-11, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.01.2012 р. задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Полісервіс» до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» та присуджено до стягнення грошові кошти у розмірі 1 930 727, 35 грн.

31.01.2012 р. Господарським судом Київської області видано наказ на виконання рішення від 23.11.2011 р. у справі № 23/120-11.

Постановою Відділу державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції від 06.12.2013 р. відкрито виконавче провадження з виконання наказу Господарського суду Київської області від 30.01.2012 р. № 23/120-11 про стягнення з Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Полісервіс» боргу у розмірі 1 930 727, 35 грн.

Платіжними дорученнями № 176139 від 04.05.2012 р. та № 176735 від 21.05.2012 р. Державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» перерахувало на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Полісервіс» грошові кошти на загальну суму 60 000, 00 грн. у якості оплати за судовим рішенням № 23/120-11 від 23.11.2011 р.

Також позивач стверджує, що платіжним дорученням № 177188 від 06.06.2012 р. Державним підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» на виконання рішення Господарського суду Київської області від 23.11.2011 р. у справі № 23/120-11 самостійно сплачено на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Полісервіс» 100 000, 00 грн.

Платіжним дорученням № 23920 від 13.11.2014 р. Відділом державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції перераховані на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Полісервіс» грошові кошти у розмірі 648 223, 56 грн., стягнуті відповідно до наказу Господарського суду Київської області від 30.01.2012 р. № 23/120-11.

17.09.2015 р. позивач звернувся до Відділу державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції із заявою врахування факту самостійного виконання рішення № 23/120-11 від 23.11.2011 р. на суму 160 000, 00 грн. при проведенні розподілу стягнутих грошових коштів.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач стверджує, що 15.09.2015 р. Відділом державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції проведено списання з рахунку Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Полісервіс» грошових коштів у розмірі 1 497 190, 40 грн., що перевищує залишок заборгованості позивача.

При цьому, позивач вказує, що Відділом державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції не враховано добровільно сплачені позивачем на виконання рішення Господарського суду Київської області від 23.11.2011 р. у справі № 23/120-11 грошові кошти у розмірі 100 000, 00 грн., що призвело до безпідставного стягнення вказаної суми у порядку виконавчого провадження

Крім того, позивач зазначає, що незаконність дій державного виконавця встановлена ухвалою Господарського суду Київської області від 11.11.2015 р. у справі № 23/120-11, якою визнано незаконним розподіл коштів у сумі 1 497 190, 40 грн.; визнано незаконною бездіяльність Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області щодо незадоволення заяви Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» від 17.09.2015 р. № 4-2/886 та неврахування при проведенні розподілу коштів платіжного доручення від 06.06.2012 р. за № 177188 про перерахування Товариству з обмеженою відповідальністю «Полісервіс» 100 000, 00 грн.

Тож, позивач стверджує, що неправомірними діями державного виконавця Головного територіального управління юстиції у Київській області Державному підприємству спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» завдана майнова шкода у розмірі 100 000, 00 грн., яка полягає у безпідставному, подвійному стягнені з позивача вказаних коштів.

Нормативно обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач посилається на норми ст.ст. 22, 1166, 2173 та 1174 Цивільного кодексу України, а також ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» та ст. 87 Закону України «Про виконавче провадження».

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд відзначає наступне.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору та встановлюються письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів, а також поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі.

Згідно зі ст. 115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу"

У відповідності до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про державну виконавчу службу» органами державної виконавчої служби є, зокрема, районні, районні у містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції.

За приписами ч. 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Згідно з ч. 1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

У відповідності до ст. 87 Закону України «Про виконавче провадження» збитки, завдані державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, встановленому законом.

Як визначено ч. 2 ст. 4 Закону України «Про державну виконавчу службу» державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладено на державну виконавчу службу, у порядку, передбаченому законом.

Частиною 3 статті 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» встановлено, що шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Статтею 58 Конституції України закріплено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно з ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно зі ст. 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Як встановлено ст. 1174 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Водночас, виходячи із загальних норм цивільного законодавства підставою для відшкодування збитків потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Відтак необхідною підставою для притягнення органу державної влади (у даному випадку Державної виконавчої служби України) до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій цього державного органу, наявність шкоди та причинний зв'язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.

Тобто слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а шкода - наслідком такої протиправної поведінки, в той час як відсутність будь-якої з зазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов'язку з відшкодування збитків.

Відповідно до п. 28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014 р. № 6 при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень статті 56 Конституції України, статті 11 Закону "Про державну виконавчу службу", частини другої статті 87 Закону про виконавче провадження, а також з положень статей 1173, 1174 Цивільного кодексу України і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України. Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби

Розглядаючи спір по суті, судом встановлено, що платіжним дорученням № 177188 від 06.06.2012 р. Державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» перерахувало на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Полісервіс» грошові кошти у розмірі 100 000, 00 грн. у якості оплати за електроенергію за червень 2011 зг. рах. № СФ-0042 від 30.06.2011.

Згідно з п. 3.8.. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті реквізит "Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення "Призначення платежу". Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність вимогам, викладеним у цій главі, лише за зовнішніми ознаками.

Документально підтверджених відомостей щодо зміни позивачем призначення платежу у платіжному дорученні № 177188 від 06.06.2012 р. матеріали справи не містять.

Відтак, з наведеного вбачається, що фактично позивачем перераховані грошові кошти на виконання певних зобов'язань перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Полісервіс», однак не вказано, що такі кошти спрямовані саме на добровільне виконання рішення Господарського суду Київської області від 23.11.2011 р. у справі № 23/120-11.

Зі змісту рішення Господарського суду Київської області від 23.11.2011 р. у справі № 23/120-11 вбачається, що предметом позову у вказаній справі є стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу (постачання) теплової енергії за № ДГ-0003 від 01.02.2011 р.

В той же час, на державного виконавця покладено обов'язок щодо виконання судового рішення у порядку та строки, визначені Законом України «Про виконавче провадження» та не наділено повноваженнями та обов'язками щодо дослідження підстав виникнення відповідного судового спору та встановлення правовідносин сторін.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що у даному випадку подвійне списання грошових коштів у розмірі 100 000, 00 грн. з рахунку Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» фактично відбулось внаслідок недотримання останнім порядку самостійного виконання рішення суду, встановленого Законом України «Про виконавче провадження».

Тож, виходячи з вищенаведеного, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем вини органів державної виконавчої служби у здійсненні списання з рахунку Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» грошових коштів, що є предметом спору у даній справі, що, свою чергу, виключає можливість застосування цивільної відповідальності.

Інших обґрунтувань своїх вимог, ніж ті, що наведені у позовній заяві, позивачем суду не надано.

Підсумовуючи вищевикладене, виходячи із заявлених позивачем вимог та наведених ним обґрунтувань, приймаючи до уваги наявні у справі докази та встановлені судом обставини, суд відмовляє у задоволенні позову в повному обсязі.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 21.06.2016 р.

Суддя Пригунова А.Б.