ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2016 року Справа № 905/1727/15

Вищий господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого суддіЄвсікова О.О.,
суддівКролевець О.А.,
Попікової О.В.,
розглянувши касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Азовзагальмаш"
на постановуДонецького апеляційного господарського суду від 30.03.2016 (головуючий суддя Агапов О.Л., судді Малашкевич С.А., М'ясищев А.М.)
на рішенняГосподарського суду Донецької області від 08.12.2015 (головуючий суддя Уханьова О.О., судді Кротінова О.В., Кучерява О.О.)
у справі№ 905/1727/15 Господарського суду Донецької області
за позовомПублічного акціонерного товариства "Дельта Банк"
до1. Публічного акціонерного товариства "Азовзагальмаш", 2. Приватного акціонерного товариства "Азовелектросталь",
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача:
1 Публічне акціонерне товариство "Кредитпромбанк", 2 Публічне акціонерне товариство "Банк 3/4", 3 Національний Банк України,
простягнення солідарно 60.910.794,93 доларів США та 136.955.808,00 грн.,
за участю представників
позивачаСущенко Ю.В.,
відповідача-1не з'явились,
відповідача-2не з'явились,
третьої особи-1не з'явились,
третьої особи-2не з'явились,
третьої особи-3Кривенко С.Г.,

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" звернулось до Господарського суду Донецької області з позовною завою про стягнення солідарно з ПАТ "Азовзагальмаш" та ПАТ "Азовелектросталь" 60.910.794,93 доларів США та 136.955.808,00 грн., з яких: 22.618.000,00 доларів США, еквівалентом 492.364.456,60 грн. - заборгованість за кредитом, 33.342.782,31 доларів США, еквівалентом 725.829.025,27 грн. - заборгованість за простроченим кредитом, 625.672,64 доларів США, еквівалентом 13.620.079,90грн. - заборгованість за строковими процентами (по 23.06.2015), 4.324.339,98 доларів США, еквівалентом 94.135.259,72 грн. - заборгованість за простроченими процентами, 120.406.183,37 грн. - пеня за прострочення повернення кредиту, 16.534.624,63 грн. - пеня за несвоєчасне повернення процентів, 150.00,00 грн. штраф.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 08.12.2015 у справі №905/1727/15, залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 30.03.2016, позов задоволено частково: стягнуто солідарно з Публічного акціонерного товариства "Азовзагальмаш" та Приватного акціонерного товариства "Азовелектросталь" на користь Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" 22.618.000,00 дол. США, еквівалентом 492.364.456,60 грн. - заборгованість за кредитом, 33.342.782,31 дол. США, еквівалентом 725.829.025,27 грн. - заборгованість за простроченим кредитом, 625.672,64 дол. США, еквівалентом 13.620.079,90 грн. - заборгованість за строковими процентами, 4.324.339,98 дол. США, еквівалентом 94.135.259,72 грн. - заборгованість за простроченими процентами. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеними рішенням та постановою, відповідач-1 звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення місцевого суду та постанову апеляційного суду скасувати, а провадження у справі припинити.

Вимоги та доводи касаційної скарги мотивовані тим, що судами попередніх інстанцій було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також порушено норми матеріального та процесуального права, зокрема ст.ст. 2, 5, 12 Закону України "Про третейські суди", ст. 627 ЦК України, ст.ст. 12, 80 ГПК України. Доводи касаційної скарги зводяться до того, що господарськими судами не було враховано третейського застереження, що міститься у п. 7.1 кредитного договору, та безпідставно розглянуто даний спір. На думку скаржника, провадження у даній справі підлягає припиненню на підставі п. 5 ч. 1 ст. 80 ГПК України, оскільки сторони уклали угоду про передачу даного спору на вирішення третейського суду. Крім того скаржник вважає, що суди здійснили невірний розрахунок спірної заборгованості.

Усіх учасників судового процесу відповідно до статті 111-4 ГПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги, проте в судове засідання представники учасників судового процесу, крім позивача та третьої особи-3, не з'явились. Зважаючи на те, що явку представників сторін не було визнано обов'язковою, а також на достатність матеріалів справи для прийняття рішення, колегія суддів, беручи до уваги встановлені ст. 111-8 ГПК України строки розгляду касаційних скарг, дійшла висновку про можливість розглянути справу за відсутності вказаних представників.

Колегія суддів, обговоривши доводи касаційної скарги, заслухавши представників учасників судового процесу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, 25.06.2011 ПАТ "Кредитпромбанк" (далі - банк, кредитор) та ПАТ "Азовзагальмаш" (відповідач-1) уклали кредитний договір №3.3ДС/24/2011-КЛТ.

Умови кредитного договору неодноразово змінювались шляхом укладання додаткових договорів.

Відповідно до умов договору, в редакції додаткового договору № 10 від 28.08.2014, надання кредиту буде здійснюватися окремими частинами (далі за текстом - кожна частина окремо "транш", а у сукупності "транші") на умовах, визначених цим Договором, в межах відновлювальної мультивалютної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості 56.545.000,00 дол. США, з кінцевим терміном погашення не пізніше 30.12.2015.

Згідно з п. 2.3 договору, в редакції від 25.06.2011, підставою для надання кредитів за цим договором є додаткові угоди, що укладаються тільки за взаємною згодою сторін після надання банку письмової заявки позичальника, в якій вказується сума кредиту, конкретна ціль користування з посиланням на договір (контракт, угоду, додаток, рахунок-фактуру).

Згідно з п. 2.6 договору, в редакції договору № 4 від 30.04.2013, нарахування процентів за користування кредитом (траншем) здійснюється у валюті кредиту щомісячно, 20-го числа поточного місяця та в останній робочий день поточного місяця, за фактичну кількість днів користування кредитом (траншем) в періоді (28-29-30-31/360). При розрахунку процентів враховується день надання та не враховується день погашення кредиту (траншу).

Відповідно п. 2.7 договору, в редакції додаткового договору № 7 від 31.03.2014, сплата процентів за користування кредитом (траншем) здійснюється у валюті наданого кредиту (траншу).

Згідно з п. 4 договору, в редакції додаткового договору № 4 від 30.04.2013, сторони домовились з 01.02.2014 по 31.03.2014 включно, не застосовувати штрафні санкції за невиконання позичальником умов, передбачених п.п. 3.3.13, 3.3.18 - 3.3.19 договору.

Згідно з п. 5 договору, в редакції додаткового договору № 8 від 30.05.2014, сторони домовились не застосовувати штрафні санкції за невиконання позичальником умов, передбачених п.п. 3.3.13, 3.3.18 - 3.3.19 договору, за період з 01.10.2013 по 30.06.2014.

Відповідно п. 3.3.5 договору, в редакції додаткового договору № 4 від 30.04.2013, позичальник зобов'язувався повернути кредитору у повному обсязі кредит зі сплатою процентів та комісій кредитора, та можливих штрафних санкцій, у термін визначених цим договором.

Згідно з п. 3.1.6 договору, в редакції додаткового договору № 3.5-1 від 27.02.2013, у разі недотримання позичальником умов цього договору та додаткових угод, а також у разі погіршення фінансового стану позичальника банк вправі вимагати дострокового повернення кредитів, сплати нарахованих процентів за користування ними, комісій, відшкодування збитків, заподіяних банку внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником умов цього договору.

Згідно з п. 4.1 договору, в редакції додаткового договору № 4 від 30.04.2013, у випадку прострочення позичальником строків сплати процентів, комісій, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених цим договором, позичальник сплачує кредитору пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення, від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення.

Відповідно до п. 4.2 договору, в редакції додаткового договору № 4 від 30.04.2013, у випадку порушення позичальником вимог п. 3.3 цього договору позичальник зобов'язаний сплатити кредитору штраф у розмірі 1.000,00 грн. за кожний випадок порушення.

Згідно з п. 4.3 договору, в редакції додаткового договору № 4 від 30.04.2013, у випадку невиконання позичальником зобов'язань, визначених п.3.3 цього договору, протягом більше 10 календарних днів від дня закінчення строку, встановленого для їх виконання цим договором, на одинадцятий календарний день строк користування кредитом вважається таким, що закінчився та, відповідно, позичальник зобов'язаний погасити наявну заборгованість за кредитом, сплатити нараховані проценти, комісії та штрафні санкції. Після повного погашення заборгованості позичальника за цим договором дія цього договору припиняється. Виконання позичальником даного обов'язку не потребує від кредитора надіслання жодних попередніх письмових повідомлень та/або вимог до позичальника.

Відповідно до ст.ст. 525-526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Судами встановлено, що банк (ПАТ "Кредитпромбанк") належним чином виконав умови договору щодо надання кредитних коштів в сумі 51.339.838,51 доларів США., що підтверджується меморіальними ордерами № 278_129 від 25.06.2011 на суму 10.006.000,00 доларів США, № 258_13 від 29.06.2011 на суму 25.000.000,00 дол. США, №258_673 від 30.06.2011 на суму 16.333.838,51 доларів США та виписками з особового рахунку позичальника, які наявні в матеріалах справи.

Під час дії кредитного договору відбулась заміна кредитора (ПАТ "Кредитпромбанк").

Так, 28.02.2013 ПАТ "Кредитпромбанк" та ПАТ "БАНК 3/4" підписано та посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвіновим А.В. договір про відступлення права вимоги (про заміну кредитора у зобов'язанні), зареєстрований в реєстрі за № 430.

Відповідно до умов цього договору первісний кредитор (ПАТ "Кредитпромбанк") передає (відступає) новому кредиторові (ПАТ "БАНК 3/4" ) право вимоги до боржника (ПАТ "АЗОВЗАГАЛЬМАШ") та майнових поручителів (ПАТ "Маріупольський завод важкого машинобудування", ПАТ "Маріупольський термічний завод"), а новий кредитор приймає зазначене вище право вимоги та зобов'язується перерахувати первісному кредиторові кошти у сумі ціни права вимоги на умовах, визначених цим договором (п.1.1 договору).

28.02.2013 ПАТ "Кредитпромбанк" та ПАТ "Дельта Банк" підписано та посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвіновим А.В. договір про відступлення права вимоги (про заміну кредитора у зобов'язанні), зареєстрованого в реєстрі за № 431.

Відповідно до умов цього договору первісний кредитор (ПАТ "Кредитпромбанк") передає (відступає) новому кредиторові (ПАТ "Дельта Банк") право вимоги до боржника (ПАТ "АЗОВЗАГАЛЬМАШ") та майнових поручителів (ПАТ "Маріупольський завод важкого машинобудування", ПАТ "Маріупольський термічний завод"), а новий кредитор приймає зазначене вище право вимоги та зобов'язується перерахувати первісному кредиторові кошти у сумі ціни права вимоги на умовах, визначених цим договором (п.1.1 договору).

Враховуючи вищевикладене, суди встановили, що ПАТ "Дельта банк" є належним кредитором та позивачем у справі.

Новим кредитором належним чином виконані умови договору щодо надання кредитних коштів в сумі 2.979.841,16 доларів США, 514.852,23 доларів США, 581.749,53 доларів США, 544.500,88 доларів США, що підтверджується виписками з особового рахунку позичальника, які наявні в матеріалах справи.

Таким чином, всього видано коштів за договором на загальну суму 55.960.782,31 доларів США.

04.03.2014 ПАТ "Дельта Банк" (заставодавець) та Національним банком України (заставодержатель) підписано договір застави майнових прав № 08/3МП.

Відповідно до п. 1.1 договору предметом застави за цим договором є майнові права за кредитними договорами, що укладені між заставодавцем і юридичними та фізичними особами, перелік яких наведений у додатку № 1 до цього договору (далі-боржники), що є його невід'ємною частиною. Станом на 04.03.2014 заборгованість за кредитними договорами становила 9.033.321.119,96 грн.

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання зобов'язання за кредитним договором чи настання одного з випадків, з якими чинне законодавство пов'язує припинення права застави (п. 6.3 договору).

Національний банк України, залучений до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, надав письмові пояснення, в яких просив задовольнити позов в повному обсязі, оскільки згідно з рішенням від 02.10.2015 № 181 "Про початок ліквідації АТ "Дельта Банк" та делегування повноважень ліквідатора банку" розпочато ліквідацію ПАТ "Дельта Банк", призначено уповноважену особу Фонду гарантування та делеговано всі повноваження ліквідатора АТ "Дельта Банк", визначені ст.ст. 37, 38, 51 ч.1. та ч. 2 ст. 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", на два роки з 05.10.2015 по 04.10.2017 включно.

Відповідно до ч. 3 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

В матеріалах справи наявні копії претензій від 27.07.2015, направлених на адресу відповідачів, з доказами їх отримання.

Всупереч приписам закону та умовам договору, позичальник взяті на себе зобов'язання належним чином не виконував, отримані кошти у встановлені строки не повертав, плату за кредит своєчасно та в повному обсязі не сплачував та на дату розгляду позову не сплатив.

Заборгованість ПАТ "Азовзагальмаш" за основною сумою кредиту на час розгляду спору становила 55.960.782,31 доларів США.

Крім того позивач заявив до стягнення 4.950.012,62 доларів США заборгованості за процентами за період з 28.02.2013 по 23.06.2015 з урахуванням часткових оплат.

Позивач надав документи (виписки з відповідних рахунків), на підставі яких судами встановлено, що заборгованість за нарахованими процентами фактично становила 625.672,64 доларів США, еквівалентом 13.620.079,90 грн. - заборгованість за строковими процентами, 4.324.339,98 доларів США, еквівалентом 94.135.259,72 грн. - заборгованість за простроченими процентами.

Що стосується вимог позивача про стягнення 120.406.183,37 грн. пені за прострочення повернення кредиту за період з 23.12.2014 по 23.06.2015, 16.534.624,63 грн. пені за несвоєчасне повернення процентів за період з 23.12.2014 по 23.06.2015, 15.000,00 грн. штрафу нарахованого за порушення п. 3.3 договору на підставі п. 4.2 договору за періоди: з 04.08.2014 - 1.000,00 грн., 02.12.2014 - 1.000,00 грн., 03.02.2015 - 1.000,00грн., 03.03.2015 - 1.000,00 грн., 03.06.2015 - 1.000,00 грн., 03.09.2015 - 1.000,00 грн., 02.09.2014 - 1.000,00 грн., 03.11.2014 - 1.000,00 грн., 02.11.2014 - 1.000,00 грн., 06.01.2015 - 1.000,00 грн., 03.02.2015 - 1.000,00 грн., 03.03.2015 - 1.000,00 грн., 01.04.2015 - 1.000,00 грн., 05.05.2015 - 1.000,00 грн., 03.06.2015 - 1.000,00 грн., суди підставно відмовили у їх задоволенні з огляду на приписи ст. 4 ГПК України, Наказ керівника Антитерористичного центру при СБУ від 07.10.2014 № 33/6/а "Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення", Розпорядження КМУ України від 07.11.2014 № 1085-р "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження", Закону України "Про боротьбу з тероризмом", ст. 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", оскільки пеня та штраф, нараховані в період проведення антитерористичної операції, підпадають під дію мораторію.

В забезпечення виконання кредитного договору № 3.3ДС/24/2011-КЛТ від 25.06.2011 між ПАТ "Кредитпромбанк" (банк), ПАТ "Азовзагальмаш" (позичальник) та ПрАТ "Азовелектросталь" (поручитель) підписаний договір поруки № П-3.3ДС/24/2011-КЛТ від 28.08.2014.

Відповідно до п. 1.1 договору поручитель зобов'язується відповідати за виконання позичальником, умов щодо сплати кредитору суми кредиту, процентів за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках, передбаченим кредитним договором № 3.3дс/24/2011-клт від 25.06.2011, укладеним між кредитором та позичальником, за умовами якого позичальник зобов'язаний повернути кредитору отриманий кредит в розмірі 56.545.000,00 доларів США, зі сплатою процентів у розмірі, строки (терміни) та на умовах, визначених у договорі кредиту та додаткових договорах до договору кредиту, що можуть бути укладені в майбутньому, з кінцевим терміном повернення кредиту до 30.12.2015 включно, сплачувати можливі штрафні санкції у розмірі та у випадках, передбачених договором кредиту та цим договором, а також інші витрати на здійснення забезпеченої порукою вимоги.

Відповідно до п. 3.1.2 договору поручитель зобов'язаний у разі невиконання позичальником та поручителем забезпеченою порукою зобов'язання, відповідати перед кредитором, як солідарні боржники всім своїм майном, на яке згідно з законодавством України може бути звернене стягнення.

Частиною 1 ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, порукою. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Беручи до уваги те, що позивач просив солідарно стягнути з відповідачів грошові кошти в розмірі 60.910.794,93 доларів США та 136.955.808,00 грн., суди, з урахуванням відсутності правових підстав для стягнення з відповідачів пені та штрафу, обґрунтовано стягнули з позичальника та поручителя солідарно 60.910.794,93 доларів США, з яких: 22.618.000,00 доларів США, еквівалентом 492.364.456,60 грн. - заборгованість за кредитом, 33.342.782,31 доларів США, еквівалентом 725.829.025,27 грн. - заборгованість за простроченим кредитом, 625.672,64 доларів США, еквівалентом 13.620.079,90 грн. - заборгованість за строковими процентами, 4.324.339,98 доларів США, еквівалентом 94.135.259,72 грн. - заборгованість за простроченими процентами.

Як зазначалось вище, скаржник вважає, що у господарських судів попередніх інстанцій не було підстав розглядати даний спір, оскільки згідно з третейським застереженням, викладеним у п. 7.1 кредитного договору, в редакції додаткової угоди № 4 від 30.04.2013, укладеної ПАТ "Дельта Банк" та ПАТ "Азовзагальмаш", всі спори, розбіжності та вимоги, які виникають при виконанні цього договору, вирішуються Постійно діючим третейським судом при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України".

Колегія суддів вважає вказане твердження помилковим з огляду на таке.

Як зазначено у п. 4.2.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18, якщо письмову угоду сторін про передачу спору на вирішення третейського суду укладено до порушення провадження у справі, то у разі коли відповідач не заперечує проти розгляду справи саме господарським судом, спір підлягає вирішенню останнім.

З матеріалів справи вбачається, що скаржник в ході розгляду справи місцевим судом та до прийняття ним рішення у справі не заперечував проти розгляду справи саме господарським судом, жодного разу не посилався на третейське застереження та необхідність його застосування. Відтак, місцевий суд в силу вимог ГПК України був зобов'язаний розглянути даний спір по суті.

Колегія суддів також відзначає, що приписами ч. 1 ст. 124 Конституції України передбачено, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави (пп. 4.1 п. 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 за №15-рп/2004).

Гарантуючи судовий захист з боку держави, норми Конституції України визнають право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Одним із способів реалізації вказаного права є звернення до третейського суду, який не віднесено до судів загальної юрисдикції, але який за приписами Закону України "Про третейські суди" є недержавним незалежним органом захисту майнових і немайнових прав та охоронюваних законом інтересів фізичних і юридичних осіб у сфері цивільних і господарських відносин. При здійсненні передбаченої ст. 3 Закону України "Про третейські суди" функції захисту третейські суди розглядають спір сторін у цивільних і господарських правовідносинах у межах права, визначеного ч. 5 ст. 55 Конституції України, не здійснюючи правосуддя.

Таким чином Закон України "Про третейські суди" передбачає виключно право, а не обов'язок сторін на звернення до цього суду.

Як роз'яснено в абз. 2 п. 4.2.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18, який було залишено поза увагою судами першої та апеляційної інстанцій, третейська угода про передання спору на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду, а є одним із способів реалізації права на захист своїх прав.

У свою чергу правовий аналіз норм загаданого Закону України "Про третейські суди" дає підстави вважати, що необхідна наявність волі обох сторін для виникнення у третейського суду підстав для розгляду господарського спору по суті. За умови відсутності у позивача волевиявлення на звернення до третейського суду, чинне законодавство України жодним чином не позбавляє його конституційного права на звернення до господарського суду.

Так відповідно до положень ст. 7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", ч. 1 ст. 16 ЦК України, ч. 3 ст. 1 ГПК України ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом; кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу; угода про відмову від права на звернення до господарського суду є недійсною.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку про те, що лише за наявності волі обох сторін про розгляд конкретного спору третейським судом, оформленої відповідним зверненням до суду, господарський суд зобов'язаний припинити провадження у справі на підставі п. 5 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Як зазначено апеляційним судом, представник позивача наголошував на задоволенні позовної заяви з підстав, викладених у ній, та заперечував проти клопотання відповідача-1 про припинення провадження у справі. Подані позивачем апеляційна та касаційна скарги свідчать про позицію банку щодо розгляду даної справи саме господарським судом.

Колегія суддів також відзначає, що спірні правовідносини скалилися з приводу проведення розрахунку за договором кредиту, наданого в іноземній валюті.

За змістом ст.ст. 1, 2, 6 Закону України "Про третейські суди" підвідомчість справ, які можуть бути вирішені в рамках третейського судочинства, обмежена сферою приватного права. До сфери компетенції третейських судів входить вирішення спорів, що виникають між приватними особами з питань, які не торкаються публічно значимих відносин. Спір, що має публічно-правове значення, не підлягає вирішенню третейським судом. Статтею 16 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" встановлено фінансові санкції, які застосовуються до резидентів, винних у порушенні правил валютного регулювання. Згідно з ч. 1 ст. 16 Декрету незаконне використання валютних цінностей як засобу платежу тягне за собою адміністративну відповідальність (ст. 162 Кодексу України про адміністративні правопорушення). Наявність в правовідношенні щодо проведення розрахунку за договором кредиту, наданого в іноземній валюті, такої концентрації суспільно-значимих публічних елементів не дозволяє віднести такі спори до спорів суто приватного характеру між приватними особами, які можуть розглядатися в приватному порядку - третейськими судами.

Такої позиції дотримується Верховний Суд України у постанові від 21.10.2015 у справі № 6-831цс15.

З огляду на викладене колегія суддів вважає помилковим твердження скаржника про необхідність припинення провадження у справі.

Відповідно до ст. 111-5 ГПК України касаційна інстанція використовує процесуальні права суду першої інстанції виключно для перевірки юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення у рішенні або постанові господарського суду.

Згідно зі ст. 111-7 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на обмеженість процесуальних дій касаційної інстанції, пов'язаних із встановленням обставин справи та їх доказуванням, колегія суддів відхиляє всі інші доводи скаржника, які фактично зводяться до переоцінки доказів та необхідності додаткового встановлення обставин справи, а також на довільному тлумаченні чинного законодавства.

Відповідно до ст. 111-9 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право, зокрема, залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

На думку колегії суддів, висновок місцевого та апеляційного судів про наявність правових підстав для часткового задоволення заявлених позовних вимог є законним, обґрунтованим, відповідає нормам чинного законодавства, фактичним обставинам справи і наявним у ній матеріалам, а доводи касаційної скарги його не спростовують.

Відтак, підстав для зміни або скасування постановлених у справі рішення місцевого суду та постанови апеляційної інстанції не вбачається.

З огляду на відмову в задоволенні касаційної скарги відповідача-1, судовий збір, сплату якого було відстрочено при подані касаційної скарги, підлягає стягненню до державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 85, 111-5, 111-7, 111-9, 111-11 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Азовзагальмаш" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Донецької області від 08.12.2015 та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 30.03.2016 у справі №905/1727/15 - без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Азовзагальмаш" до державного бюджету України 87.696,00 грн. судового збору за подання касаційної скарги.

Доручити Господарському суду Донецької області видати наказ із зазначенням відповідних реквізитів.

Головуючий суддя О.О. Євсіков
суддіО.А. Кролевець
О.В. Попікова