КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" червня 2016 р. Справа№ 910/1100/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Коршун Н.М.

Баранця О.М.

при секретарі: Богатчук К.І.

за участю представників сторін:

від позивача Габрієль Я.В.

від відповідача Ньорба О.М.

від третьої особи-1 не з'явився

від третьої особи-2 Бондаренко Н.О.

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.04.2016 (суддя Ковтун С.А.)

за позовом Публічного акціонерного товариства"Чинбар"

до Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору :

1.Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

2.Національний банк України

про визнання припиненим з 30 жовтня 2015 року, шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, зобов'язання Публічного акціонерного товариства "Чинбар" перед Публічним акціонерним товариством "Брокбізнесбанк" з повернення кредиту в розмірі 211800000,00 грн. за кредитним договором №23-09-980-KL від 24.09.2009.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.04.2016 по справі №910/1100/16 позовні вимоги задоволено в повному обсязі. Визнано припиненим з 30.10.2015 зобов'язання Публічного акціонерного товариства "Чинбар" перед Публічним акціонерним товариством "Брокбізнесбанк" з повернення кредиту в розмірі 211800000,00 грн. за кредитним договором № 23-09-980-KL від 24.09.2009. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" на користь Публічного акціонерного товариства "Чинбар" 1378,00 грн. судового збору.

Не погоджуючись з рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вищезазначене рішення та відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт зазначив, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.05.2016 колегією суддів у складі: головуючого судді Сітайло Л.Г., судді: Баранець О.М., Пашкіна С.А. прийнято апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.04.2016 до провадження, розгляд апеляційної скарги призначено 21.06.2016.

Розпорядженням від 21.06.2016 призначено повторний автоматизований розподіл справи, в зв'язку з перебуванням судді Пашкіної С.А. на лікарняному.

Відповідно до Протоколу автоматичної зміни складу суддів від 21.06.2016, в зв'язку з перебуванням судді Пашкіної С.А., яка не є головуючим суддею, на лікарняному, сформовано новий склад колегії суддів, головуючий суддя Сітайло Л.Г. судді: Баранець О.М., Коршун Н.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.06.2016, колегією суддів в зазначеному складі, прийнято апеляційну скаргу до свого провадження.

В судове засідання 21.06.2016 з'явились представники позивача, відповідача та третьої особи 2.

Представник відповідача та третьої особи 2 в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та просив скасувати оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 18.04.2016.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти доводів, викладених в апеляційній скарзі та просив залишити без змін оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 18.04.2016.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд, за наявними у справі та додатково поданими доказами, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність та обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши, на підставі встановлених фактичних обставин справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, апеляційний господарський суд встановив наступне.

02 квітня 2007 року між Закритим акціонерним товариством "Чинбар" (клієнт) та Публічним акціонерним товариством "Брокбізнесбанк" (Банк) укладено договір № 310 про відкриття банківського рахунку та здійснення розрахунково-касового обслуговування (далі - Договір № 310).

Відповідно до умов Договору №310 Банк відкриває клієнту поточний рахунок у національній і/або іноземній валюті 00), в тому числі у банківських металах, бюджетний рахунок та здійснює його розрахунково-касове обслуговування, відповідно до чинного законодавства України та нормативно-правових актів Національного банку України.

24 вересня 2009 року між Закритим акціонерним товариством "Чинбар" (позичальник) та Публічним акціонерним товариством "Брокбізнесбанк" (Банк) укладено кредитний договір № 23-09-980-KL (далі - Кредитний договір).

Відповідно до умов Кредитного Договору кредитор надав позичальнику відкличну поновлювальну кредитну лінію з лімітом заборгованості у розмірі 1500,000,00 грн. на строк до 23.09.2012 зі сплатою 25 % річних за користування кредитом.

12 лютого 2010 року між Банком та позичальником укладено додаткову угоду № 2 до Кредитного договору відповідно до умов якої, кредит надається у вигляді відкличної поновлювальної кредитної лінії з лімітом заборгованості у розмірі 211800000,00 грн..

В подальшому, між позивачем та відповідачем укладено ряд додаткових угод до Кредитного договору. Термін користування кредитом змінено до 30 березня 2015 року.

Як вбачається з матеріалів справи, з метою забезпечення кредитних зобов'язань позичальник, на підставі іпотечного договору від 24.09.2009, передав Банку в іпотеку нежилі приміщення та нежилі будівлі, що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Куренівська, буд. 21.

Також, 12.02.2010 між Банком та позичальником (вкладник) укладено договір банківського вкладу № 02-02-2010 на суму 199890000,00 грн. За цим договором для обліку сум вкладу Банк відкрив вкладнику рахунок № 1000.

12 лютого 2010 року Банк (заставодержатель) та позичальник (вкладник/заставодавець) уклали договір застави № 23-09-980-KZ (далі - Договір застави), за яким заставодавець надає заставодержателю в заставу майнове право вимоги на отримання грошових коштів в сумі 199890000,00 грн., які знаходяться на рахунку № 1000 в АТ "Брокбізнесбанк", на підставі договору № 02-02-2010 від 12.02.2010, що укладений між Банком та вкладником (далі - депозитний договір). Боржником по відношенню до заставодавця є АТ "Брокбізнесбанк", від якого заставодавець має право вимагати грошові кошти на умовах, передбачених депозитним договором.

15 лютого 2010 року ПАТ "Брокбізнесбанк" перерахувало на користь ПАТ Чинбар" кредитні кошти в розмірі 210000000,00 грн., з яких 199890000,00 грн. у цей же день були перераховані на депозитний рахунок № 1000 в ПАТ "Брокбізнесбанк".

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що зобов'язання позивача перед ПАТ "Брокбізнесбанк" з повернення кредиту у сумі 211800000,00 грн. за кредитним договором № 23-09-980-КL від 24.09.2009 та зобов'язання відповідача перед ПАТ "Чинбар" у сумі 21180000 грн., які акцептовані відповідачем шляхом включення до реєстру вимог кредиторів, є зустрічними, однорідними і строк виконання їх настав.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд виходив з того, що між сторонами відбулося зарахування зустрічних однорідних вимог. Обмеження, передбачені абзацом 1 пункту 8 частини 2 статті 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки наявні обставини, які визначені абзацом 2 пункту 8 частини 2 статті 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а саме: позивач є одночасно боржником та кредитором відповідача і грошові кошти позивача спрямовані на погашення зобов'язань за кредитом останнього перед відповідачем.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком місцевого господарського суду, з огляду на наступне.

Місцевим господарським судом встановлено, що 17.11.2014 ПАТ "Брокбізнесбанк" звернувся до ПАТ "Чинбар" з вимогою № 1643/046-кв про дострокове повернення кредиту на суму 211800000,00 грн.. Даним вимога була акцептована позивачем.

29 жовтня 2015 року ПАТ "Чинбар" звернулося до ПАТ "Брокбізнесбанк" з заявою № 12/294 про зарахування зустрічних однорідних вимог, яка не прийнята відповідачем.

Відповідно до ст. 601 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

В той же час, як вбачається з матеріалів справи, на підставі постанови Правління Національного банку України від 28.02.2014 № 107 "Про віднесення публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" до категорії неплатоспроможних" ПАТ "Брокбізнесбанк" віднесено до категорії неплатоспроможних.

28 лютого 2014 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб затверджено рішення №9 щодо запровадження, строком на три місяці (з 03.03.2014 по 02.06.2014), тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним законом у даних правовідносинах.

Пунктом 16 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до пункту 6 статті 2 вказаного Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Тому, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

10 червня 2014 року Правлінням Національного банку України прийнято Постанову №339 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" (відповідача) та початок 11.06.2014 ліквідації, шляхом прийняття виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб рішення № 45.

Статтею 17 Закону України "Про банки і банківську діяльність" передбачена заборона на здійснення банківської діяльності без банківської ліцензії.

Частиною 5 ст. 45 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку.

Вимоги за зобов'язаннями банку, що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури (частини 2 та 3 статті 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів").

Положеннями ст. 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено повноваження уповноваженої особи Фонду, зокрема, відповідно до пункту 4 частини 1 вказаної статті, уповноважена особа Фонду з дня свого призначення, серед іншого, складає реєстр акцептованих вимог кредиторів та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів.

Уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону уповноважена особа Фонду здійснює такі заходи: 1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; 2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні уповноваженої особи Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду (частина 1 та 2 статті 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

Кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у черговості, визначеній у ч. 1 ст. 52 цього Закону.

Таким чином, законом встановлено спеціальний порядок здійснення ліквідації банку та проведення розрахунків з його кредиторами, а відтак, враховуючи прийняте рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про початок процедури ліквідації банку, позивача у справі, задоволення вимог кредиторів банку здійснюється виключно у порядку передбаченому Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Місцевим господарським судом встановлено, що між позивачем та відповідачем існують окремі зобов'язання по договорам банківського рахунку та кредитному договору, які є взаємними зустрічними однорідними (грошовими) зобов'язаннями, що можуть припинятися зарахуванням зустрічних вимог, на підставі ст. 601 ЦК України. Однак, положеннями Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлена заборона на здійснення задоволення вимог кредиторів банку, зарахування зустрічних однорідних вимог як під час тимчасової адміністрації, запровадженої в банку, так і під час ліквідації останнього, оскільки вчинення таких дій матиме наслідком порушення порядку погашення вимог кредиторів та норм зазначеного закону.

Згідно з ч. 6 ст. 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність" Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у день отримання рішення Національного банку України про ліквідацію банку набуває прав ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації, відповідно до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Вимоги за зобов'язаннями банку, що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури та погашаються у сьому чергу відповідно до статті 52 цього Закону (ч. 3 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

З огляду на викладене, задоволення вимог кредиторів банку щодо майнових зобов'язань здійснюються виключно у межах процедури ліквідації банку, з встановленою даним Законом, черговістю погашення вимог кредиторів.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач рішенням № 226/14 від 16.10.2014 акцептував вимоги позивача на суму 215868616,13 грн. та включив їх до переліку (реєстру) вимог кредиторів публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" в сьому чергу.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку, що зарахування зустрічних однорідних вимог призведе до позачергового задоволення вимог кредитора порівняно з іншими кредиторами.

Крім того, відповідно до п. 8. ч. 2 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" забороняється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін.

Обмеження, встановлені цим пунктом, не поширюються на зобов'язання банку щодо зарахування зустрічних однорідних вимог, крім обмежень, прямо передбачених законом, у разі, якщо боржник банку одночасно є кредитором цього банку і грошові кошти спрямовуються на погашення зобов'язань за кредитом цього боржника перед цим банком за кредитними договорами та/або за емітованими цим боржником борговими цінними паперами, виключно з урахуванням того, що:

за кредитним договором не було здійснено заміни застави, а саме не відбувалося зміни будь-якого з предметів застави на предмет застави, яким виступають майнові права на отримання коштів боржника, які розміщені на відповідних рахунках у неплатоспроможному банку, протягом одного року, що передує даті початку процедури виведення Фондом банку з ринку;

кошти перебували на поточних та/або депозитних рахунках такого боржника на дату початку процедури виведення Фондом банку з ринку та договірне списання з цих рахунків передбачено умовами договорів, укладених між боржником і банком.

Відповідно до ст. 1071 Цивільного кодексу України грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Згідно з п. 3.1.4 Кредитного договору Банк може скористатися своїм правом договірного списання з усіх рахунків позичальника в національній та іноземній волюті, відкритих в Банку, заборгованості по нарахованих процентах комісіях, основній сумі кредиту при настанні термінів виконання позичальником зобов'язань в розмірах, визначених цим договором, а також неустойки, передбачених даним договором.

В той же час, колегія суддів звертає увагу, що Договором банківського вкладу №02-02-2010 від 12.02.2010 не передбачено підстав здійснення зарахування зустрічних однорідних вимог та Договірного списання.

Листом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 21.09.2015 № 12-33820/15 щодо реалізації деяких норм Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" роз'яснено, що відповідно до абзацу другого пункту 8 частини другої статті 46 Закону у редакції, що діє з 12.08.2015, протягом здійснення процедури ліквідації банку зарахування зустрічних однорідних вимог заборонено, крім випадків, визначених зазначеним пунктом Закону.

У цьому разі боржник банку має бути одночасно кредитором цього банку, кошти мають бути спрямовані на погашення зобов'язань за кредитом такого боржника перед цим банком за кредитними договорами та/або за емітованими цим боржником борговими цінними паперами, а також договірне списання з рахунків , .

Пункт 8 частини другої статті 46 Закону у редакції, що діє з 12.08.2015, застосовується уповноваженими особами Фонду в усіх банках, що знаходяться на стадії ліквідації, незалежно від дати прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії і ліквідації банку.

Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги, що умови для зарахування зустрічних однорідних вимог у договірних відносинах між позивачем та відповідачем відсутні, колегія суддів прийшла до висновку, про відмову в задоволенні позовних вимог.

Статтями 33, 34, 43 ГПК України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору за подачу позову покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене вище, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що місцевим господарським судом не повно та об'єктивно з'ясовано обставини справи, що мають значення для справи, в зв'язку з чим апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду міста Києва від 18.04.2016 по справі №910/1100/16 - скасуванню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 49, 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" на рішення господарського суду міста Києва від 18.04.2016 по справі №910/1100/16 задовольнити.

2.Скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 18.04.2016 по справі №910/1100/16. Постановити нове.

3. Відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

4.Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Чинбар" (вул. Куренівська, 21, м. Київ, 04073, код 00307856) на користь Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" (проспект Перемоги, 41, м. Київ, 03057, код 19357489) 1515 (одна тисяча п'ятсот п'ятнадцять) грн. 80 коп. - судового збору за подання апеляційної скарги.

5.Видачу наказів доручити Господарському суду міста Києва

6.Матеріали справи №910/1100/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Л.Г. Сітайло

Судді Н.М. Коршун

О.М. Баранець