КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" червня 2016 р. Справа№ 910/5824/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Рябухи В.І.

Ропій Л.М.

при секретарі Рибчич А.В.

За участю представників:

від позивача: не з'явились

від відповідача: Лисенко Д.В. - представник за довіреністю № 1720 від 27.05.2016

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Альянс Україна»

на рішення Господарського суду міста Києва від 17.05.2016

у справі № 910/5824/16 (суддя Отрош І. М.)

за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Альянс Україна»

до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія»

про стягнення 16 157,01 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення з відповідача в порядку регресу страхового відшкодування в сумі 16 157,01 грн., яке становить різницю між сумою, виплаченою позивачем як страховою організацією в зв'язку з пошкодженням автомобіля «Тойота Хайландер», державний номерний знак НОМЕР_1, що належить ПАТ «АрселорМіттал Берислав», внаслідок ДПТ, що сталася з вини гр. ОСОБА_3 - водія автобусу «Рута-22», державний номерний знак НОМЕР_2, цивільно-правова відповідальність осіб, які на законних підставах керують вказаним автомобілем, застрахована у відповідача згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АІ № 1242712 від 19.11.2014 (43 894,86 грн.), та сумою, яка відповідачем була виплачена позивачу внаслідок спірної ДТП.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.05.2016, повний текст якого складений 23.05.2016, у справі № 910/5824/16 у позові відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач як страховик відповідальності винної у ДТП особи, на підставі спеціальної норми ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», здійснює відшкодування витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу, на підставі статті 1194 ЦК України, відшкодовує особа, яка завдала збитків.

Так, суд першої інстанції зазначив про те, що, з урахуванням того, що до позивача переходить право вимоги щодо виплати страхового відшкодування за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АІ/1242712 у межах фактично здійснених ним витрат (43 894,86 грн.), в межах вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля «Тойота Хайландер», державний номерний знак НОМЕР_1, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу Ез = 0,41, встановленого у виконаному на замовлення позивача судовим експертом - Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 Висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 07/15 з визначення матеріального збитку від 14.01.2015 (27 737,85 грн.) та з урахуванням франшизи у розмірі 500 грн., у відповідача виник обов'язок сплатити позивачу страхове відшкодування за полісом АІ № 1242712 у розмірі 27 237,85 грн., який відповідачем було виконано до дати звернення позивача до суду з цим позовом.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Товариство з додатковою відповідальністю «Альянс Україна» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 17.05.2016 по справі № 910/5824/16 скасувати та постановити нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача витрати, пов'язані з виплатою страхового відшкодування, в розмірі 16 157,01 грн.

В апеляційній скарзі позивач зазначив про те, що спірне рішення винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування вказаної позиції позивач послався на те, що чинним законодавством передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток, а відтак, розмір страхового відшкодування, право вимоги виплати якого виникло у позивача до відповідача, обмежений лише фактичними витратами страховика (позивача), здійсненими на користь страхувальника, за вирахуванням встановленої полісом АІ № 1242712 франшизи у розмірі 500 грн., а саме 43 394,86 грн. (43 894,86 грн. (матеріальна шкода)-500 грн. (франшиза)).

Ухвалою від 03.06.2016 колегією суддів Київського апеляційного господарського суду в складі: головуючий суддя - Калатай Н.Ф., судді Ропій Л. М., Рябуха В. І. апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Альянс Україна» прийнято до розгляду та порушене апеляційне провадження.

Позивач в судове засідання представників не направ, про причини неявки представників у судове засідання суду не повідомив.

Враховуючи належне повідомлення всіх учасників про час і місце судового розгляду апеляційної скарги, а також те, що явка представників сторін в судове засідання не визнана обов'язковою, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги у відсутність представників позивача за наявними матеріалами апеляційного провадження.

Під час розгляду справи представник відповідача надав пояснення, в яких проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив залишити її без задоволення, а оспорюване рішення суду першої інстанції - без змін.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, з урахуванням правил ст. ст. 99, 101 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі, колегія суддів встановила наступне.

12.05.2014 позивач як Страховик та Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Берислав» як Страхувальник уклали договір добровільного страхування наземного транспорту № МОD 2672 (а.с. 59-64) (далі Договір), предметом якого є майнові інтереси Страхувальника, що не суперечать чинному законодавству України, пов'язані з володінням та/або користуванням, та/або розпорядженням застрахованими транспортними засобами.

У Додатку № 2 до Договору сторони погодили перелік застрахованих транспортних засобів, до якого включили і автомобіль «Тойота Хайландер», державний номерний знак НОМЕР_1 (далі Автомобіль) (п. 3 додатку).

В п. 14 Договору сторонами погоджено строк дії Договору - з 00:00 год. 24.05.2014 по 24:00 год. 23.05.2015. Договір набуває чинності не раніше чим 3 дня, наступного за днем сплати страхової премії.

30.12.2014 приблизно о 18 год. 10 хв. в м. Кривому Розі на вул. Кокчетавська сталась дорожньо-транспортна пригода (зіткнення автомобілів) за участю Автомобіля під керуванням ОСОБА_7, автобуса «Мерседес Бенц 312Д», державний номерний знак НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_9 та автобусу «Рута-22», державний номерний знак НОМЕР_2 (далі Автомобіль 1), під керуванням ОСОБА_3.

В результаті ДТП пошкоджено застрахований позивачем Автомобіль.

За замовленням позивача, судовим експертом Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (свідоцтво № НОМЕР_4 видане Міністерством юстиції України, згідно з яким вказаній особі рішенням Центральної експертно-кваліфікаційної комісії Міністерства юстиції України від 29.11.2013 присвоєно (підтверджено) кваліфікацію судового експерта з правом проведення автотоварознавчих експертиз за спеціальністю 12.2 визначення вартості колісних транспортних засобів та розміру збитку, завданого власнику транспортного засобу) проведено оцінку визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику Автомобіля внаслідок вказаної ДТП, та 14.01.2015 складено відповідний Висновок експертного автотоварознавчого дослідження № 07/15 з визначення матеріального збитку (далі Звіт) (а.с. 23-36), згідно з яким вартість матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого при ДТП Автомобіля, становить 37 596,03 грн. При чому зі змісту Висновку слідує, що вказана сума розрахована судовим експертом з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу та збільшенням розміру збитків на суму величини втрати товарної вартості.

Згідно зі складеним позивачем Страховим актом № 2-14 від 26.01.2015 (а.с. 39), з урахуванням того, що франшиза за Договором щодо збитків, завданих Автомобілю ДТП, становить 0 грн., до виплати в якості страхового відшкодування призначено 43 894,86 грн.

Як слідує зі змісту вказаного страхового акту, вартість матеріального збитку, що підлягає виплаті за умовами Договору, визначена позивачем виходячи з даних, встановлених в рахунку-фактурі Товариства з обмеженою відповідальністю «Алмаз Сістем» № СФ-000010 від 05.01.2015 на суму 43 894,86 грн. (особи, яка здійснила ремонт Автомобіля) (а.с. 37).

Згідно з ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» (тут і далі в редакції чинній на дату спірної ДТП) здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

У поданому позивачу Повідомлення про настання випадку від 31.12.2014 (а.с. 18) ПАТ «АрселорМіттал Берислав» зазначає про те, що про реквізити для перерахування страхового відшкодування буде повідомлено додатково, а в заяві від 14.01.2015 (а.с. 19) - просить виплатити страхове відшкодування на рахунок ТОВ «Алмаз Сістем».

Згідно з наявним в матеріалах справи платіжним дорученням № 883 від 27.01.2015 (а.с. 41), страхове відшкодування в сумі 43 894,86 грн. перераховане позивачем ТОВ «Алмаз Сістем».

З відмітки банку на вказаному платіжному дорученні слідує, що його банком проведено, а отже, страхове відшкодування позивачем виплачене в повному обсязі.

Статтею 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ст. 27 ЗУ «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої пошкоджено Автомобіль, визнано ОСОБА_3, що підтверджується постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 17.02.2015 у справі № 214/1144/15-п 3/214/290/15 (а.с. 22) та довідкою про дорожньо-транспортну пригоду № 9483129 (а.с. 21).

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

З наявного в матеріалах справи з витягу з електронної бази Моторного (транспортного) страхового бюро України (а.с. 11) слідує, що станом на 30.12.2014 (дата спірної ДТП) цивільно-правова відповідальність щодо Автомобіля 1 була застрахована відповідачем (страхувальник ПАТ «Північтранс») за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АІ № 1242712 (далі Поліс).

Зазначений факт відповідачем не заперечується.

Пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України передбачено, що завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків.

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зокрема, порядок виплати такого відшкодування та дії сторін при настанні страхового випадку, регулюються Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон).

За правилами ст. 22 Закону, обов'язок відшкодувати шкоду при настанні страхового випадку покладено на страховика, яким застраховано цивільно-правову відповідальність особи, винної у настанні такого випадку.

Згідно ч. 4 ст. 36 Закону виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Відповідно, вказані особи мають законне право на звернення до страховика з відповідними вимогами.

Стаття 1 Закону встановлює, що володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Враховуючи, що матеріли справи не містять доказів того, що ОСОБА_3 неправомірно володів Автомобілем 1 під час скоєння спірної ДТП, її володіння забезпеченим транспортним засобом (Автомобіль 1) під час спірної ДТП вважається правомірним.

Отже, в даному випадку саме відповідач як страховик цивільно-правової відповідальності осіб, які правомірно володіють Автомобілем 1, тобто і ОСОБА_3 (особи, яка визнана винною у спірній ДТП), має відшкодовувати збитки, що були завдані внаслідок спірної ДТП, а позивач як особа, яка виплатила страхове відшкодування особі, якій завдано збитків внаслідок спірної ДТП, набув право вимоги, яке ця особа, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Як вбачається з матеріалів справи, з метою отримання спірного страхового відшкодування позивач звернувся до відповідача з претензією № н-245/03 від 10.03.2015 (а.с 32), в якій, з посиланням на обставини спірної ДТП, просив сплати 43 894,86 грн. за вказаними позивачем реквізитами. На доказ направлення вказаної претензії до матеріалів справи долучено належним чином засвідчену копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 862 з відміткою про отримання відповідачем 13.03.2015 (а.с. 32 зворот).

За наслідками розгляду відповідачем вказаної заяви, він сплатив позивачу 27 237,85 грн., що сторонами не заперечується та підтверджується наявною в матеріалах справи випискою з банківського рахунку позивача (а.с. 131).

Проте позивач, з огляду на правило абз. 2 п. 12.1 ст. 12 Закону, згідно з яким сума спірного страхового відшкодування має бути зменшена на суму франшизи, та зміст витягу з Полісу, з якого слідує, що ліміт відповідальності відповідача як страховика за шкоду, завдану майну, становить 50 000 грн., франшиза - 500 грн., вважає, що він має право на стягнення з відповідача в порядку регресу страхового відшкодування в сумі 43 394,86 грн. (43 894,86-500).

З огляду на вказані обставини, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення різниці між сумою страхового відшкодування, виплаченою ним у зв'язку з пошкодженням Автомобіля за мінусом встановленої Полісом франшизи (43 394,86 грн.), та сумою, яка була йому фактично сплачена відповідачем (27 237,85 грн.), а саме - 16 157,01 грн.

Суд першої інстанції у задоволенні вказаних позовних вимог відмовив, що колегія суддів вважає вірним з огляду на таке.

Як слідує з матеріалів справи, укладений позивачем із своїм Страхувальником (ПАТ «АрселорМіттал Берислав») Договір за своєю правовою природою є договором добровільного страхування наземного транспорту, тобто правовідносини між вказаними особами регулюються Законом України «Про страхування» та, відповідно, не регулюються Законом.

Водночас укладений відповідачем із своїм Страхувальником (ПАТ «Північтранс») Поліс за своєю правовою природою є договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, правовідносини сторін якого не є тотожними правовідносинам сторін за договором добровільного страхування наземного транспорту.

Пунктом 2.1 ст. 2 Закону передбачено, що якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Вказана норма кореспондується з ч. 2 ст. 999 ЦК України, якою встановлено, що до відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Отже, у спорах, пов'язаних з відшкодуванням шкоди за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, норми Закону є спеціальними, а Закон, відповідно, є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону встановлено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Таким чином, відповідач як Страховик за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно до приписів Закону має обов'язок в межах своєї відповідальності відшкодувати завдану його Страхувальником шкоду, обраховану відповідно до приписів Закону, тобто з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством), за мінусом франшизи. Покладення на відповідача обв'язку сплатити збитки в сумі більшій, ніж визначена Законом, не ґрунтується на приписах чинного законодавства.

Вказана позиція не суперечить правовій позиції, викладеній Верховним Судом України у постанові від 15.04.2015 у справі № 3-50гс15 (справа № 910/7163/14 за позовом Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Омега» до ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія», третя особа ОСОБА_11 про стягнення страхового відшкодування у розмірі 20 560,19 грн.), на яку під час розгляду справи в суді першої інстанції посилався апелянт, згідно з якою Законами України «Про страхування» та «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено зобов'язання страховика за договором добровільного страхування (позивача - примітка суду) визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу, оскільки вказана позиція стосується визначення обсягу зобов'язання страховика за договором добровільного страхування, проте жодним чином не встановлює обсягу відповідальності страховика за полісом обов'язкового страхування перед третіми особами у випадку завдання шкоди цим третім особам.

Водночас колегія суддів зауважує позивачу на тому, що відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, враховуючи приписи Закону та положення ст. 1194 ЦК України, різницю між реальними збитками, на стягнення яких має право страховик згідно з Законом України «Про страхування», і вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу, який відшкодовує страховик згідно з Законом, має відшкодувати особа, яка завдала збитків.

Про право страховика, який виплатив страхове відшкодування, заявляти вимоги не лише до страховика, який застрахував відповідальність особи, винної у скоєнні ДТП, а й до самої винної особи, йдеться у постанові Верховного суду України від 23.12.2015 №6-2587цс-15, де зазначено, що страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страхового відшкодування.

З огляду на викладені вище обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач за наслідками спірної ДТП має відшкодувати позивачу як особі, яка виплатила страхове відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту та, відповідно, набула прав щодо стягнення виплаченої суми у повному обсязі, шкоду, обраховану відповідно до приписів Закону, тобто з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, за мінусом франшизи, в той час як стягнути решту виплаченого страхового відшкодування, тобто стягнути суму франшизи та суму зносу, розраховану у порядку, встановленому законодавством, позивач має право з особи, винної у спірній ДТП.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно визначив вартість шкоди, яку відповідач має сплатити позивачу за наслідками спірної ДТП враховуючи таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна, майнових прав (далі - оцінка майна) - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону (далі - нормативно-правові акти з оцінки майна), і є результатом практичної діяльності суб'єкта оціночної діяльності.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведення оцінки майна є обов'язковим у випадках, зокрема, визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється печаткою та підписом керівника суб'єкта оціночної діяльності.

Відповідно до п. п. д) п. 1.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 р. N 142/5/2092 (далі - Методика) Методика застосовується з метою, зокрема, визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження КТЗ.

Зі змісту Висновку слідує, що вартість матеріального збитку, завданого власнику Автомобіля з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу (Ез = 0,41) та з урахуванням втрати товарної вартості, становить 37 596,03 грн.

Вказана сума розрахована за наступною формулою: У = Ср + См + Сс * (1 - Ез) + ВТВ, де:

- Ср вартість ремонтних робіт (2 359,80 грн.);

- См вартість матеріалів (5 136,68 грн.);

- Сс вартість деталей, які замінюються (34 307,40 грн.);

- Ез коефіцієнт фізичного зносу (0,41);

- ВТВ втрата товарної вартості (9 858,18 грн.).

Тобто вартість матеріального збитку розрахована судовим експертом з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу та збільшенням розміру збитків на суму величини втрати товарної вартості.

Згідно з пунктом 2.4 Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до пункту 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

Пунктом 1.6 Методики визначено, що величина втрати товарної вартості - це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ.

Отже, фактично, виходячи зі змісту ст. 29 Закону, згідно з якою відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, та визначення поняття величини втрати товарної вартості, величина втрати товарної вартості не входить до складу вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу та, відповідно, не має відшкодовуватись відповідачем за Полісом.

За таких обставин, суд першої інстанції цілком вірно визначив вартість відновлювального ремонту Автомобілю з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу в сумі 27 737,85 грн. за наступною формулою: Ср + См + Сс * (1 - Ез).

2 359,80 грн. + 5 136,68 грн. + 34 307,40 грн. * (1 - 0,41) = 27 737,85 грн.

З урахуванням зазначених обставин та того, що франшиза згідно з Договором становить 0 грн., а згідно з Полісом - 500 грн., позивач має право на стягнення з відповідача відшкодування в сумі 27 237,85 грн., яке відповідачем позивачу було перераховано до звернення до суду з цим позовом.

Відповідно до вимог статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ч.1). Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу (ч.2).

Позивачем належним чином не довів обставини, на які він посилається як на підставу для задоволення своїх вимог.

За таких обставин, суд першої інстанції правомірно і обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача страхового відшкодування в сумі 16 157,01 грн.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Товариства з додатковою відповідальністю «Альянс Україна» задоволенню не підлягає, рішення Господарського суду міста Києва від 17.05.2016 у справі № 910/5824/16 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи, підстав для його скасування не вбачається.

Судові витрати на подачу апеляційної скарги, відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України, покладаються на Товариство з додатковою відповідальністю «Альянс Україна».

Керуючись ст. 99, ст.ст. 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Альянс Україна» на рішення Господарського суду міста Києва від 17.05.2016 у справі № 910/5824/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 17.05.2016 у справі № 910/5824/16 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/5824/16.

Головуючий суддя Н.Ф. Калатай

Судді В.І. Рябуха

Л.М. Ропій