ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.06.2016р. Справа№ 914/1093/16

Господарський суд Львівської області розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи:

за позовом: відповідача:Товариства з обмеженою відповідальністю «Соляріс Агролюкс», м.Житомир Публічного акціонерного товариства «Красненський комбінат хлібопродуктів», смт.Красне Буського району Львівської області
про: Стягнення заборгованості за ОСОБА_1 поставки зернових №22/01/16. Ціна позову: 105 020,70 грн.
Суддя Кітаєва С.Б.

Секретар судового засідання Децик С.Я.

Представники:

від позивача: ОСОБА_2 керівник, ОСОБА_3 представник (довіреність від 23.05.2016 року);

від відповідача: не з»явився.

Права та обов'язки згідно ст. ст. 20, 22 ГПК України суд роз'яснив представникам позивача. Заяви про відвід судді не надходили. Клопотань про технічну фіксацію від сторін не надходило.

Суть спору: На розгляд господарського суду Львівської області подано позов товариства з обмеженою відповідальністю «Соляріс Агролюкс», м.Житомир, до публічного акціонерного товариства «Красненський комбінат хлібопродуктів», смт.Красне Буського району Львівської області,про стягнення 105 020,70 грн. заборгованості за ОСОБА_1 поставки зернових №22/01/16, з якої: 96 060,00 грн. основний борг, 7 852,80 грн. пеня, 572,50 грн. інфляційні витрати, 535,40 грн. 3% річних. Позивач просить також стягнути на його користь з відповідача понесені судові витрати (1378,00 грн. судового збору).

Ухвалою від 22.04.2016 р. провадження у справі порушено, позовну заяву прийнято до розгляду, розгляд справи призначено на 25.05.2016 р.

Ухвала суду про порушення провадження у справі отримана відповідачем 26.04.2016 року, що підтверджується наявним у справі повідомленням про вручення рекомендованої поштової кореспонденції №79 6.

З підстав, зазначених в ухвалі від 25.05.2016 року суд відкладав розгляд справи на 13.06.2016 року, а з підстав, зазначених в ухвалі від 13.06.2016 року, розгляд справи відкладався на 21.06.2016 року.

В судове засідання 21.06.2016 року позивач явку повноважного представника забезпечив, в засіданні взяв участь від позивача також директор товариства. З підстав, наведених у позовній заяві та наданих суду поясненнях позивач заявлені позовні вимоги підтримав та просить задоволити у повному обсязі. Стверджує, що між ним і відповідачем укладено Договір поставки зернових №22/01/16 від 22.01.2016 року, відповідно до якого позивач (постачальник) зобов»язується передати відповідачу (покупцю) у власність, а покупець прийняти й оплатити на умовах цього ОСОБА_1 кукурудзу некласну. Відповідно до п.2.2 ОСОБА_1 кількість товару, що поставляється за ОСОБА_1 становить 35,00 (+/-10%) тонни. Виконуючи свої зобов»язання за ОСОБА_1 постачальник поставив (передав у власність) покупцю 30,96 тонн кукурудзи некласної, яку покупець прийняв, що підтверджується відповідною товарно-транспортною накладною №032431 від 23 січня 2016 року. За поставку товару за цією товарно-транспортною накладною покупець здійснив розрахунок повністю.

29.01.2016 року між позивачем та відповідачем було укладено Додаток №1 до ОСОБА_1 поставки зернових №22/01/16 від 22 січня 2016 року, відповідно до якого сторони збільшили розмір поставки до 150,00 +/-10%.

Постачальник (позивач) виконуючи свої зобов»ячання за ОСОБА_1 здійснив другу поставку товару в розмірі 32,02 т., що підтверджується товарно-транспортною накладною №032432 від 30 січня 2016 року. Проте, відповідач (покупець) не здійснив оплату за поставлений товар. Умовами договору (п.3.2) передбачено, що оплата партії товару здійснюється покупцем за погодженими цінами шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника за фактично прийняту вагу відповідно до видаткової накладної в строк трьох банківських днів з дати поставки товару.

Відповідач порушив взяті на себе зобов»язання по оплаті отриманої партії товару у передбачені договором строки.

Відтак, позивач просить стягнути на його користь з відповідача 96060,00 грн. основного боргу, 7 852,80 грн. пені нарахованої відповідно до п.5.2 ОСОБА_1, 572,50 грн. інфляційних нарахувань і 535,40 грн. 3% річних, нарахованих відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України.

Відповідач в судове засідання 21.06.2016 року явку повноважного представника не забезпечив, як і в жодне попереднє судове засідання, хоча така явка визнавалась судом обов»язковою; відзиву на позовну заяву не подав, позовні вимоги не заперечив та не спростував належними та допустимими доказами.

Як зазначено у п.2.3 Постанови пленуму ВГСУ №18, якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом ( частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з»ясування місцевим господарським судом обставин справи.

За умовами ст.33 Господарського процесуального кодексу України на сторони покладається обовязок доводити їх вимоги чи заперечення.

Згідно до вимог ст.ст.4-2, 4-3 ГПК України, сторони мають рівні процесуальні можливості у захисті їхніх процесуальних прав і законних інтересів, у наданні доказів, заявленні клопотань та здійсненні інших процесуальних прав. За умовами ст.59 ГПК України відповідач має право після одержання ухвали надіслати господарському суду відзив на позовну заяву і всі документи, що підтверджують заперечення проти позову. Відповідач своїм правом не скористався.

Відповідно до ч.3 ст.4-3 ГПК України господарським судом створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до ст.75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 21.06.2016 року оголошено вступну та резолютивну частини прийнятого у справі рішення.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності у відповідності до ст.43 ГПК України, заслухавши пояснення представників позивача, суд встановив.

Товариством з обмеженою відповідальністю «Соляріс Агролюкс» заявлені вимоги про стягнення з публічного акціонерного товариства «Красненський комбінат хлібопродуктів» заборгованості за поставлену на умовах ОСОБА_1 №22/01/16 від 22.01.2016р., однак не оплачену партію товару (кукурудзи некласної), у зв»язку з чим відповідачем порушено зобов»язання за Договорном поставки зернових №22/01/16 від 22.01.2016 року та Додатку №1 до цього ОСОБА_1, як його невід»ємної частини.

За умовами п.1.1 ОСОБА_1 поставки зернових №22/01/16 від 22.01.2016 року постачальник (позивач) зобов»язується передати покупцю ( відповідачу) у власність, а покупець прийняти та оплатити на умовах ОСОБА_1 кукурудзу некласну (надалі товар).

У розділі 2 ОСОБА_1 сторонами врегульовано кількість товару , яка підлягає поставці. Так, відповідно до п.2.1 одиниця виміру товару тонна. Відповідно до п.2.2 кількість товару, що поставляється за цим ОСОБА_1 становить 35,00 (+/-10%) тонн.

Відповідно до п.3.1 ОСОБА_1 ціна товару погоджується сторонами. Ціна товару наступна: кукурудза некласна в кількості 35,00 т. , ціна без ПДВ 2500,00 грн., сума без ПДВ -87500,00 грн., ПДВ 17500,00 грн., загальна сума в грн. 105 000,00 грн.

Загальна сума ОСОБА_1 складає: сто п»ять тисяч грн.00 коп.

Відповідно до п.3.2 ОСОБА_1 оплата партії товару здійснюється покупцем за погодженими цінами шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника за фактично прийняту вагу відповідно до видаткової накладної в строк 3 (трьох) банківських днів з дати поставки товару.

Поставка всієї кількості товару здійснюється за адресою:80560, Львівська область, Буський район, смт.Красне, вул.Залізнична,18 (п.4.1 ОСОБА_1).

Приймання товару по кількості здійснюється у місці передачі товару (п.4.2 ОСОБА_1).

Відповідно до п.4.3 ОСОБА_1 моментом переходу права власності та ризиків на товар є підписання товарно-транспортних або видаткових накладних уповноваженими представниками обох сторін.

За невиконання чи неналежне виконання умов ОСОБА_1 сторони несуть відповідальність згідно до чинного законодавства України (п.5.1).

Відповідно до умов в п.5.2 ОСОБА_1 за прострочення оплати товару покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення , від вартості простроченого товару у розрахунку за кожний день прострочення.

Відповідно до п.6.1 цей Договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами, скріплення печатками та діє до 01 лютого 2016 року. Дію ОСОБА_1 може бути достроково припинено або продовжено за взаємною згодою сторін шляхом укладення додаткової угоди до нього (п.6.2).

Усі правовідносини, що виникають з цього ОСОБА_1 або пов»язані із ним, у тому числі пов»язані із дійсністю, укладенням, виконанням, зміною та припиненням цього ОСОБА_1, тлумаченням його умов, визначенням наслідків недійсності або порушення ОСОБА_1, регламентуються цим ОСОБА_1 та відповідними нормами чинного в Україні законодавства (п.8.1 ОСОБА_1).

Кожна із сторін несе відповідальність за правильність вказаних нею реквізитів, а також несприятливі наслідки несвоєчасного повідомлення другої сторони про їх зміну ( п.8.2).

Відповідно до п.8.3 усі зміни та доповнення до ОСОБА_1 є чинними, якщо вони викладені у письмовій формі, підписані повноважними представниками сторін та скріплені печатками.

Відповідно до п.8.4 факсові копії ОСОБА_1, додаткових угод та додатків до нього мають юридичну силу до моменту обміну оригіналами, за умови наявності на таких копіях чітких відбитків печаток сторін та підписів їх повноважних представників, якщо інше не встановлено самим ОСОБА_1. Застосування факсових копій ОСОБА_1, додаткових угод та додатків до нього в судовому процесі в якості доказів при обґрунтуванні розміру штрафних санкцій не допускається.

Відповідно до п.8.7 відступлення права вимоги та (або) переведення боргу за цим ОСОБА_1 однією із сторін до третіх осіб допускається виключно за умови письмового погодження цього з іншою стороною.

Відповідно до п.8.8 це Договір укладено на українській мові в двох оригінальних примірниках, які мають однакову юридичну силу, по одному для кожної із сторін.

З боку покупця, ПАТ «Красненський комбінат хлібопродуктів) Договір підписано директором ОСОБА_4 На ОСОБА_1, копія якого долучена до матеріалів справи, чітко вбачається гербова печатка покупця.Від постачальника Договір підписав директор ТзОВ «Соляріс Агролюкс» ОСОБА_2 , підпис якого засвідчений гербовою печаткою товариства.

29.01.2016 року ТОВ «Соляріс Агролюкс» (постачальник) в особі директора ОСОБА_2 , який діє на підставі статуту, з одного боку, і публічним акціонерним товариством «Красненський комбінат хлібопродуктів» ( покупець) , в особі директора ОСОБА_4, що діє на підставі статуту, з іншого боку, укладено Додаток №1 до ОСОБА_1 поставки зернових №22/01/16 від 22 січня 2016 року, про наступне: «Постачальник і Покупець прийшли до згоди про поставку товару на умовах :

1.Найменування Товару: кукурудза некласна.

2.Кількість Товару:150,00 (сто п»ятдесят) +/1 10% тонн.

3.Ціна Товару складає: 3 000,00 грн. ( три тисячі грн..)) коп..) в т.ч. ПДВ 20% 500,00 грн.

4.Сума поставки по ОСОБА_1 складає:450 000,00 грн. ( чотириста п»ятдесят тисяч грн..00 коп.) в т.ч. ПДВ 75 000,00 грн.».

Керівниками постачальника та покупця підписано Додаток №1 від 29.01.2016 року до ОСОБА_1 поставки зернових №22/01/16 від 29.01.2016р., їх підписи скріплено гербовими печатками юридичних осіб.

З матеріалів у справі вбачається, що в додаток до листа №8 від 11.02.2016 р. ТзОВ «Соляріс Агролюкс» направляло ПАТ «Красненський комбінат хлібопродуктів» два оригінали ОСОБА_1 поставки зернових №22/01/16 від 22.01.2016р. ; два оригінали Додатку №1 від 29.01.2016р. до ОСОБА_1 поставки зернових №22/01/16 від 22.01.2016 року; рахунок на оплату №2 від 24.01.2016 р. ; два оригінали видаткової накладної №2 від 24.01.2016 р., рахунок на оплату №3 від 30.01.2016р., два оригінали видаткової накладної №3 від 30.01.2016р. Позивач просив відповідача надіслані документи скріпити печаткою, поставити підписи, печатки та примірники для позивача повернути йому на адресу : 10025, АДРЕСА_1. Лист з документами рекомендованою кореспонденцією скеровано відповідачу 11.02.2016 року.

Відповідач даної обставини не заперечив та не спростував у встановленому порядку.

Матеріалами у справі підтверджується, що позивач звертався до відповідача з претензією від 30.05.2016 року у якій вимагав повторно повернути оригінали документів (примірники позивача).

Відповідач не повернув позивачу його примірники ОСОБА_1, додатку №1 та документів, які надсилались в додаток до листа за №8 від 11.02.2016 р.

Доказів зворотнього відповідач суду не надав, а матеріали справи таких доказів не містять.

Виконуючи свої зобов»язання за ОСОБА_1 постачальник поставив (передав у власність) покупцю 30,96 тонн кукурудзи некласної , яку покупець прийняв , що підтверджується відповідною товарно-транспортною накладною №032431 від 23 січня 2016 року. За поставку товару за цією товарно-транспортною накладною покупець здійснив розрахунок повністю.

По даній поставці у матеріалах справи є товарно-транспортна накладна №032431 від 23 січня 2016 року на поставку 30,96 тонн кукурудзи (некласної) ; виписка з банківського рахунку позивача якою підтверджується перерахування відповідачем коштів в сумі 92 880,00 грн. як оплати за кукурудзу згідно рахунку №2 від 24 січня 2016 року в т.ч. ПДВ 20% 15480,00 грн.

У рахунку №2 від 24 січня 2016 р. на суму 92880,00 грн., який відповідач оплатив, підставою поставки кукурудзи некласної вказано Договір поставки №22/021/16 від 22.01.2016 р.

30 січня 2016 року по товарно-транспортній накладній №032 432 від 30 січня 2016 року позивач поставив відповідачу 32,02 т. кукурудзи (некласної) Товар прийнятий відповідачем без будь-яких зауважень щодо його кількості, якості ; жодних зауважень чи претензій у товарно-транспортній накладній відповідач стосовно товару не вказав; ТТН містить підпис відповідальної особи покупця, яка прийняла товар, цей підпис завірений штампом ПАТ «Красненський комбінат хлібопродуктів», який містить відомості про місцезнаходження відповідача ( смт.Красне, вул.Залізнична, 16), код ЄДРПОУ. Товар доставлено відповідачу на адресу, яка обумовлена сторонами у ОСОБА_1.

Як вбачається із документів у справі, відповідач виписував 29 січня 2016 року довіреність №9 на зав.склада ПАТ «Красненський комбінат хлібопродуктів» ОСОБА_5, якому доручав отримання від ТзОВ «Сроляріс Агролюкс» 150 тонн кукурудзи. ( довіреність дійсна до 16 лютого 2016 року) .

Позивачем долучено до матеріалів справи копію податкової накладної, складеної 30.01.2016 року з доказами подання податкової накладної державному податковому органу, у якій відображено відомості про господарську операцію за ОСОБА_1 №22/01 від 22.01.2016 року по поставці Публічному акціонерному товариству «Красненський комбінат хлібопродуктів» кукурудзи некласної в кількості 32,02 т. на загальну суму 96 060,00 грн. ( в т.ч. ПДВ 16 010,00 грн.).

Станом на дату прийняття рішення у справі відповідач розрахунку з позивачем за поставлений товар не провів, відповідно , позивач позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить стягнути на його користь з відповідача основний борг, нараховані пеню, 3% річних та інфляційні нарахування в загальній сумі 105 020,70 грн., а також просить відшкодувати понесені судові витрати.

Відповідач заявлені вимоги не заперечив, обставин на які посилається позивач не спростував належними та допустимими доказами.

При ухваленні рішення суд виходив з такого.

Між сторонами у справі виникли зобов'язання з приводу поставки товару на підставі ОСОБА_1 в силу статті 11 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини другої статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Аналогічні приписи містяться і в частині першій статті 181 Господарського кодексу України, відповідно до якої господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що підпис сторони на правочині підтверджує лише форму правочину, в якій його вчинено (письмово), а відповідно сам факт вчинення правочину юридичними особами підтверджується наявністю печатки на документі, що має письмову форму. Аналогічна правова позиція міститься і в постановах Вищого господарського суду України від 30.01.2013 року у справі №5006/12/191пд/2012, від 01.06.2010 року у справі №14/361, від 01.11.2011 року у справі №45/96.

Тому суд виходить із того, що наявність печатки на ОСОБА_1 №22/01/16 від 22.01.2016 року ПАТ «Красненський комбінат хлібопродуктів» є свідченням скріплення не підпису особи, директора товариста ОСОБА_4, а самого документа.

Те, що Договір №22/01.16 від 22.01.16 р. сторони укладали у формі єдиного документа та договір був чинним на момент здійснення позивачем поставок, які мали місце 23.01.2016 р. і спірної поставки (30.01.2016р. ) підтверджують наявні у справі докази, оцінку яким надано судом відповідно до положень ст.43 Господарського процесуального кодексу України, і серед яких, зокрема : виписка з банківського рахунка позивача, якою підтверджується оплата відповідачем рахунку позивача №2 від 24 січня 2016 року за поставлену кукурудзу. Рахунок на оплату №2 від 24.01.2016 року містить посилання на Договір поставки №22/01/16 від 22.01.16р. ; копія податкової накладної по поставці від 30.01.2016 р.; докази скерування відповідачу для оформлення по два оригінальних примірника документів , в т.ч. і договору поставки та додатку №1; товарно-транспортна накладна, яка містить підпис відповідальної особи відповідача на отримання від позивача товару 30.01.2016 року, який (підпис) завірений штампом відповідача з даними про його найменування, місцезнаходження , код ЄДРПОУ.

Слід зауважити, що доказів втрати ПАТ «Красненський комбінат хлібопродуктів» печатки та доказів наявності службового розслідування за фактом незаконного використання печатки матеріали справи не містять, відповідач не надав належних доказів звернення до правоохоронних органів стосовно обставин незаконного використання печатки підприємства, відповідачем не вжито заходів до захисту його прав та інтересів ( наприклад визнання договору недійсним), відповідач не спростував належними та допустимими доказами обставини, які входять у предмет дослідження у даній справі та на яких грунтуються заявлені позивачем позовні вимоги

За таких обставин Договір поставки зернових не можна вважати неукладеним, не визнаний він в установленому порядку і недійсним.

При ухваленні рішення суд також керувався нормою статті 204 Цивільного кодексу України, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до статті 111-28 Господарського процесуального кодексу України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

В постанові від 19 грудня 2012 року у справі №6-87цс12 Верховний Суд України дійшов висновку, що згідно зі статтею 204 Цивільного кодексу України правочин вважається правомірним не лише у разі, якщо він не визнаний судом недійсним, але й у тому випадку, коли його недійсність прямо не встановлена законом.

Таким чином, оскільки чинне цивільне законодавства не містить прямої вказівки про нікчемність укладеного між сторонами ОСОБА_1, такий є правомірним в силу статті 204 Цивільного кодексу України, а тому породив взаємні права та обов'язки.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін ( ч.2 ст.712 ЦК України).

Згідно з ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов»язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов»язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.691 ЦК України покупець зобов»язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов,- за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу.

Відповідно до ст.692 ЦК України покупець зобов»язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару; покупець зобов»язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно з ч.1 ст.509 ЦК України зобов»язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов»язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов»язку.

Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов»язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов»язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.173 ГК України господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов»язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно з ч.1, ч.2, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України суб»єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов»язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов»язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов»язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов»язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов»язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов»язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до п.3.2 ОСОБА_1 оплата партії товару здійснюється покупцем за погодженими цінами шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника за фактично прийняту вагу відповідно до видаткової накладної в строк 3 (трьох) банківських днів з дати поставки товару.

Фактично прийнята вага товару підтверджується товарно-транспортною накладною №032432 від 30 січня 2016 року і становить 32,02 тонни та іншими документами у справі. Сторони погодили вартість одиниці товару (3000,00 грн.) у Додатку №1 від 29.01.2016 року до ОСОБА_1 поставки зернових №22/01/16., відповідно сума основного боргу становить 96060 грн. (3000,00 грн. х 32,02 т.). З 30 січня 2016р. (з дати підписання товарно-транспортної накладної) право власності та ризики на товар (32,02 т. кукурудзи некласної) перейшли до відповідача.

Враховуючи наведене, суд вбачає наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача 96060,00 грн. боргу за поставлений товар, з огляду на те, що матеріалами справи підтверджується факт поставки відповідачу 32,02 т. кукурудзи некласної по ціні 3000,00 грн. за одну тонну на загальну суму 96060,00 грн., однак у матеріалах справи відсутні, а відповідачем не подані суду докази оплати товару на вказану суму.

При цьому суд вбачає за доцільне зазначити, що моментом виконання грошового зобов»язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора , або видачі їх йому готівкою.

Відповідно до ст.ст.610,611 Цивільного кодексу України порушенням зобов»язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов»язання. У разі порушення зобов»язання настають правові наслідки , встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст.547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобовязання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобовязання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ч.1 ст.548 ЦК України виконання зобовязання (основного зобовязання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Неустойкою ( штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. (ч.1 ст.549 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання ( ч.1 ст.549 ЦК України). Штрафом є неустойка , що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання ( ч.2 ст.549 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст.551 ЦК України, якщо предметом неустойки (штрафу, пені) є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини 6 статті 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобовязань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов»язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов»язання мало бути виконано.

Згідно з частиною 2 статті 343 ГК України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Стаття 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» передбачає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі , що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань визначає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п.5.2 ОСОБА_1 за прострочення платежу покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення, від вартості простроченого товару у розрахунку за кожний день прострочення.

Відповідно до п.8.4 ОСОБА_1 факсові копії ОСОБА_1, додаткових угод та додатків до нього мають юридичну силу до моменту обміну оригіналами, за умови наявності на таких копіях чітких відбитків печаток Сторін та підписів їх повноважних представників, якщо інше не встановлено самим ОСОБА_1. Застосування факсових копій ОСОБА_1, додаткових угод та додатків до нього в судовому процесі в якості доказів при обґрунтуванні розміру штрафних санкцій не допускається.

Відповідно до ч.3 ст.1 ГПК України Угода про відмову від права на звернення до господарського суду є недійсною.

За своєю правовою суттю угода про відмову від права на звернення до господарського суду є нікчемною. Разом з тим, угода про відмову від права на звернення до господарського суду може бути недійсною лише за умови викладення її в договорі або в окремому документі. В разі посилання сторін при розгляді спору на частину договору, яка передбачає зазначену умову, суд не повинен брати її до уваги. Як зазначено в частині першій ст.1 ГПК України , звернення до господарського суду є правом особи, а не обов»язком, тому зацікавлена особа сама визначає, чи звертатись їй до суду за захистом свого права, чи ні та у який спосіб.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. ЦІ дані встановлюються такими засобами: письмовими та речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

Відповідно до ч.2 ст.36 ГПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії.

Відповідно до ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об»єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов»язковими.

Умова в ОСОБА_1, яка обмежує не саме нарахування пені, а право на використання договору як доказу в судовому процесі, є такою, що суперечить чинному законодавству та обмежує права особи, яка звертається до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів (у даному випадку права позивача), а відтак не може бути взята судом до уваги. Як вже зазначено вище в рішенні, документи в справі свідчать, що відповідач підтвердив факт укладення між ним та позивачем ОСОБА_1 поставки зернових №22/01/16 від 22.01.2016р. та виконання за цим ОСОБА_1 сторонами своїх зобов»язань. Застосування позивачем до відповідача передбаченої у ОСОБА_1 відповідальності за порушення грошового зобов»язання , тобто пені, не може ставитись у залежність від вчинення відповідачем тих чи інших дій, зокрема пов»язаних з поверненням позивачу примірників оригіналів документів (договору, зокрема), оскільки застосування даного виду відповідальності є наслідком порушення відповідачем умов договору в частині виконання саме грошового зобов»язання. Крім того, текст п.8.4 ОСОБА_1 «застосування факсових копій ОСОБА_1, додаткових угод та додатків до нього в судовому процесі в якості доказів при обґрунтуванні розміру штрафних санкцій не допускається» суперечить іншому тексту цього ж пункту ОСОБА_1, а саме , що «факсові копії ОСОБА_1, додаткових угод та додатків до нього мають юридичну силу до моменту обміну оригіналами, за умови наявності на таких копіях чітких відбитків печаток Сторін та підписів їх повноважних представників, якщо інше не встановлено самим ОСОБА_1». Інше щодо юридичної сили факсових копій ОСОБА_1, додаткових угод та додатків до нього до моменту обімну оригіналами документів, - ОСОБА_1 не передбачено, факсові копії договору та додатку до нього містять чіткі відбитки печаток Сторін та підписів їх повноважних представників.

Частина четверта статті 13 Конституції України встановлює обов'язок держави забезпечити захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, в тому числі у судовому порядку. До таких суб'єктів належать, зокрема, юридичні особи та інші суб'єкти господарських відносин.

Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту, у тому числі досудового врегулювання між сторонами питання по поверненню після оформлення документів.

Згідно з частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст.251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов»язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч.1 ст.252 ЦК України).

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов»язано його початок.

Відповідно до ч.5 ст.254 ЦК України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місяці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Товар поставлено 30.01.2016 року ( четвер). Умови оплати товару за ОСОБА_1 - в строк 3-х банківських днів з дати поставки товару ( у даному випадку включно по 04.02.2016р.). З 05.02.2016 р. має місце про строчка оплати поставленого товару. Дата виготовлення позовної заяви 11.04.2016р. За період прострочки оплати товару, з 05.02.2016 р. по 11.04.2016 р. ( за 66 днів прострочки ) від суми боргу 96060,00 грн. пеня складає 7737,29. Позивачем допущено помилку у розрахунку , оскільки початок розрахунку проведено з ним з дати 04.02.2016 року та включно по 12.04.2016 року, оскільки позовна заява підписана 11.04.2016 року а із заявами в порядку ч.4 ст.22 ГПК України позивач до суду не звертався.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За таких обставин вимога позивача про стягнення з відповідача 3 % річних за період прострочки оплати вартості товару в сумі 96060,00 грн. , а саме з 05.02.2016 р. по 11.04.2016 р. складає 528,99 грн.

Перевіривши розрахунок інфляційних нарахувань позивача за період лютий березень 2016 року, враховуючи що із заявами в порядку ст..22 ГПК України позивач до суду не звертався, вимога позивача про стягнення 572,50 грн. інфляційних підлягає до задоволення.

Відповідно до статей 33, 38 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує необхідні докази.

Зазначені вище норми процесуального Закону спрямовані на реалізацію статті 43 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

За наведених вище обставин суд дійшов висновку про те, що відповідачем не спростовано доводів позовної заяви, а судом не виявлено на підставі наявних документів у справі інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору. Позов підлягає до задоволення частково , в сумі 104898,80 грн.. заборгованості, з якої: основний борг 96060,00 грн., пеня 7737,29 грн.. 3% річних 528,99 грн.., інфляційні нарахування 572,50 грн.

Відповідно до частини 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки судове рішення прийнято на користь позивача частково, судовий збір потрібно покласти на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, керуючись ст..ст.1,2,4-3, 12, 22, 32, 33, 34, 36, 43, 44, 49, 75, 82, 84, 85, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В :

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з публічного акціонерного товариства «Красненський комбінат хлібопродуктів « ( смт.Красне, вулиця Залізнична, будинок 18, Буський район, Львівська область 80560; ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Соляріс Агролюкс» ( вул..Вітрука,9 оф.2, м.Житомир 10025; ) 104898,80 грн.. заборгованості, з якої : 96060,00 грн. основний борг, 7737,29грн. пеня, 728,99 - 3% річних, 572,50 грн. інфляційні нарахування, а також стягнути1573,48 судового збору.

3. Наказ видати відповідно до статті 116 Господарського процесуального кодексу України.

4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення , у зв»язку із вихідними та святковими днями з 25.06.16р. по 28.06.2016р., виготовлено 30.06.2016 р.

Суддя Кітаєва С.Б.