ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" червня 2016 р.Справа № 922/1185/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Кухар Н.М.

при секретарі судового засідання Цірук О.М.

розглянувши справу

за позовом Державного підприємства "Укрветсанзавод", м.Київ,
до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м.Харків,
про стягнення 172151,00 грн.
за участю представників:

позивача - Митрофанова М.М. (довіреність № 60 від 30.05.2016р.);

відповідача - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Укрветсанзавод" звернулось до господарського суду з позовною заявою про стягнення з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 основного боргу за Договором поставки № 0204/13-1 від 02.04.2013р. в розмірі 92550,00 грн.; пені в розмірі 5648,77 грн.; 3% річних у розмірі 6481,04 грн.; інфляційних втрат у розмірі 67471,19 грн. Судові витрати позивач просить покласти на відповідача.

У судовому засіданні представник позивача звернувся до суду із заявою про зменшення позовних вимог, а саме у зв'язку з детальним перерахуванням суми позовних вимог, просив стягнути з відповідача 83550,00 грн. основного боргу; 53837,19 грн. втрат від інфляції; 4669,64 грн. процентів за користування коштами та 9845,17 грн. пені. В обґрунтування своєї заяви представник позивача надав докладний розрахунок ціни позову; а також на вимогу суду надав витяги з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань стосовно позивача та відповідача; довідку про відкриті рахунки позивача.

Надані представником позивача документи були долучені судом до матеріалів справи.

Враховуючи, що згідно ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог, заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог було прийнято судом як таку, що не суперечить інтересам сторін та діючому законодавству, розгляд справи продовжено з її урахуванням.

Відповідач у судове засідання не з'явився; витребуваних судом документів не надав. Доказів отримання відповідачем копії ухвали про відкладення розгляду справи на 21.06.2016р., яка була надіслана на адресу відповідача, згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань, на час даного судового засідання до суду не надійшло. Копії попередніх ухвал господарського суду, надісланих на адресу відповідача, повернуті до господарського суду за закінченням терміну зберігання.

Відповідно до п. 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що відповідач був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання (за місцезнаходженням згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), проте не скористався наданими йому статтею 22 Господарського процесуального кодексу України правами на участь у судовому засіданні, а також не надав суду жодного доказу в обґрунтування заперечень проти позову або на підтвердження належного виконання договірних зобов'язань, суд визнав за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

02.04.2013р. між Державним підприємством "Хорольський ветеринарно- санітарний завод" - Хорольська філія Державного підприємства "Укрветсанзавод" (далі - позивач) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (відповідач) було укладено Договір поставки № 0204/13-1, згідно п. 1.1. якого позивач (постачальник) зобов'язався поставити та передати у власність відповідача (замовника) жир технічний, далі товар, відповідно видаткових накладних, а відповідач зобов'язався прийняти цей товар та оплатити його на умовах, визначених цим Договором.

Порядок розрахунків між позивачем та відповідачем передбачений п. 5.1. Договору, згідно якого відповідач зобов'язаний здійснювати оплату протягом 25 банківських днів з дня прийняття товару.

Відповідно до п. 3.2. Договору, датою поставки є дата отримання відповідачем товару на складі відповідача згідно з видатковими накладними, підписаними сторонами.

Як свідчать матеріали справи, позивачем в 2013 році було поставлено відповідачу жир технічний на загальну вартість 113750,00 грн., що підтверджується, згідно п. 3.2. Договору, видатковими накладними, підписаними сторонами.

Проте, оплата за поставлений товар була здійснена відповідачем частково в розмірі 30200,00 грн., що підтверджується актом звірки взаємних розрахунків станом на 28.05.2015р.

17.12.2015р. позивачем була надіслана на адресу відповідача претензія з вимогою погасити заборгованість за Договором протягом п'яти робочих днів з дня одержання даної претензії. Однак, на момент подання позову до суду відповідач відповіді на претензію не надав, оплату по заборгованості не здійснив.

Станом на 29.03.2016р. розмір заборгованості відповідача перед позивачем за Договором поставки № 0204/13-1 від 02.04.2013р. склав 83550,00 грн.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 525 Цивільного кодексу України встановлює, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 2 вищевказаної статті, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 7 цієї статті передбачено, що одностороння відмова від виконання зобов'язань, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином, не допускаються.

Відповідно до ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 1 ст. 624 ЦК України встановлено: якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Приписами ст. 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши здійснені позивачем розрахунки, суд визнав вимоги про стягнення з відповідача 9845,17 грн. пені за період з 20.05.2014р. по 20.11.2014р.; 4669,64 грн. - 3% річних та 53837,19 грн. інфляційних втрат за період з 20.05.2014р. по 29.03.2016р. законними та обґрунтованими.

Таким чином, загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем склав 151902,00 грн., у тому числі: 83550,00 грн. основного боргу, 9845,17 грн. пені, 4669,64 грн. - 3% річних та 53837,19 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

На підставі викладеного, враховуючи, що відповідач не надав суду доказів сплати заборгованості або обґрунтованих заперечень проти позову, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Державного підприємства "Укрветсанзавод" обґрунтовані, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 525, 526, 530, 610, 611, 612, 624, 625, 692, 712 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 4, 12, 22, 33, 34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (61018, АДРЕСА_1; р/р НОМЕР_2 в АТ "Банк Золоті ворота", МФО 351931; ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) на користь Державного підприємства "Укрветсанзавод" (юридична адреса: 01001, м.Київ, вул.Б.Грінченка, буд. 1; фактична адреса: 02140, м.Київ, вул.Б.Гмирі, буд. 9-В; ) на поточний рахунок Хорольської філії ДП "Укрветсанзавод" № 6 в АТ "Райффайзен Банк Аваль", м.Київ, МФО 380805 - 83550,00 грн. основного боргу, 9845,17 грн. пені, 4669,64 грн. - 3% річних та 53837,19 грн. інфляційних втрат; 2278,53 грн. витрат з оплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 23.06.2016 р.

Суддя Н.М. Кухар