ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" червня 2016 р.Справа № 923/812/15

Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Колоколова С.І.

суддів: Разюк Г.П., Петрова М.С.

секретар судового засідання: Полінецька В.С.

за участю представників сторін:

від ТОВ «ФІНАНСГАРАНТ»: ОСОБА_1 (довіреність № б/н від 12.01.2016)

від позивача: ОСОБА_2 (довіреність № 102/03 від 21.12.2015)

від відповідача: ОСОБА_3 (довіреність № 53-ЗКЕМ від 21.06.2016)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ФІНАНСГАРАНТ

на ухвалу господарського суду Херсонської області від „11 травня 2016 року про заміну сторони у виконавчому провадженні

по справі № 923/812/15

за позовом Публічного акціонерного товариства Банк Національні інвестиції

до Приватного акціонерного товариства Завод крупних електричних машин

про стягнення 41 089 420,09 грн.

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Господарського суду Херсонської області від 16.07.2015 у справі №923/812/15 (суддя Соловйов К.В.) позовні вимоги задоволено.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 28.12.2015 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Ліпчанська Н.В., судді Гладишева Т.Я., Головей В.М.) рішення Господарського суду Херсонської області від 16.07.2015 у справі №923/812/15 скасовано та прийнято нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовлено. Здійснено заміну найменування третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ПАТ "Дочірній банк Сбербанку Росії" на ПАТ "Сбербанк".

Постановою Вищого господарського суду України від 16.03.2016 року по даній справі, Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк "Національні інвестиції" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк "Національні інвестиції" ОСОБА_4 задоволено частково. Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Завод крупних електричних машин" задоволено.

Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 28.12.2015 у справі №923/812/15 скасовано. Рішення Господарського суду Херсонської області від 16.07.2015 у справі №923/812/15 залишено в силі.

30.03.2016 року господарським судом Херсонської області на підставі рішення господарського суду від 16.07.2015 року, яке набрало законної сили 16.03.2016 року, видані відповідні накази. (т.4 а.с.185-187).

27.04.2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю ФІНАНСГАРАНТ звернулось до господарського суду Херсонської області із заявою про заміну сторони її правонаступником, відповідно до якої просив замінити ПАТ «Банк «Національні інвестиції» як стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення господарського суду Херсонської області по даній справі, на його правонаступника - Товариства з обмеженою відповідальністю ФІНАНСГАРАНТ.

Ухвалою господарського суду Херсонської області від 11.05.2016 року по справі № 923/812/15 відмовлено в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСГАРАНТ" від 25.04.2016р. про заміну ПАТ "Банк "Національні інвестиції", як стягувача у виконавчому провадженні при виконанні рішення суду від 16.07.2015 у даній справі, правонаступником.

Такий висновок суду мотивований тим, що наказом Тимчасової адміністрації банку від 25.09.2015р. № 38 "Щодо заходів, пов'язаних із наслідками виявлення нікчемних правочинів (договорів)" укладений між банком та ТОВ "Фактор-Комфорт" 17.09.2015р. договір № 499-07 відступлення права вимоги визнано нікчемним в порядку ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". У звязку з чим, ТОВ "Фактор-Комфорт" фактично не набуло від банку права вимоги до фізичної особи ОСОБА_5 щодо виконання цією фізичною особою в повному обсязі зобов'язань перед банком за укладеним між банком та цією фізичною особою кредитним договором № 499-07 від 13.07.2007р., а тому на думку суду ТОВ "Фактор-Комфорт" не мало підстав відступати відповідне право іншій особі.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСГАРАНТ» звернулося до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Херсонської області від 11.05.2016 та прийняту нове рішення, якою замінити ПАТ "Банк "Національні інвестиції" як стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення господарського суду Херсонської області у зазначеній справі на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСГАРАНТ».

Скаржник в своїх доводах та запереченнях посилається на те, що суд повно та всебічно не перевірив всі обставини справи, не дав належну правову оцінку доказам, порушив та невірно застосував норми чинного законодавства, в звязку з чим виніс незаконну і необґрунтовану ухвалу, яке не відповідає обставинам справи і вимогам закону.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що судом першої інстанції було невірно взято до уваги Наказ Тимчасової адміністрації банку від 25.09.2015 № 38, оскільки в даному випадку відсутні підстави нікчемності правочину, відповідно до ст.215 ЦК України та укладений між сторонами Договір відступлення права вимоги не підпадає під ознаки нікчемності.

Позивачем надано до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому його представник в судовому засіданні просив залишити апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ФІНАНСГАРАНТ без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін, вважаючи її правомірною, обґрунтованою та відповідаючою матеріалам справи.

До початку розгляду апеляційної через канцелярію суду від представника позивача надійшло клопотання про фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального запису, яке колегією суддів задоволено та судове засідання по апеляційній скарзі Товариства з обмеженою відповідальністю ФІНАНСГАРАНТ здійснювалось за допомогою звукозаписувальної системи технічної фіксації «Оберіг».

23.05.2016 року до початку розгляду апеляційної скарги через канцелярію суду від представника ТОВ ФІНАНСГАРАНТ надійшло клопотання про залучення додаткових документів до матеріалів справи, а саме виписки по рахунках товариства, копії листа та довідки, які залучені до матеріалів справи.

В судовому засіданні представником позивача було заявлено клопотання про залучення додаткових документів до матеріалів справи, які колегією суддів залучені.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, відзив на неї, залучені додаткові документи від представників позивача та ТОВ ФІНАНСГАРАНТ, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала скасуванню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням господарського суду Херсонської області від 16.07.2015 р. у даній справі, яке залишено в силі постановою Вищого господарського суду України від 16.03.2016 р., позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Банк «Національні інвестиції» задоволено, стягнуто з ПрАТ «Завод крупних електричних машин» (відповідач) на користь ПАТ «Банк «Національні інвестиції» 41 089 420,09 грн. заборгованості за кредитним договором № 499-07 від 13.07.2007р. та 73 080,00 грн. компенсації по сплаті судового збору.

30.03.2016 р. на виконання вказаного рішення господарським судом видано відповідний наказ.

27.04.2016 року, згідно інформації про виконавче провадження, яка містися в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень до державного виконавця надійшов виконавчий документ (наказ від 30.03.2016 року №923/812/15).

Одночасно, 27.04.2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСГАРАНТ» звернулось до господарського суду Херсонської області із заявою про заміну позивача у справі - Публічного акціонерного товариства «Банк «Національні інвестиції» як стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання вищезазначеного наказу господарського суду на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСГАРАНТ», з посиланням на договори про відступлення права вимоги від 17.09.2015 року № 499-07 та від 25.12.2015 року № 499-07-1.

Заявник обґрунтовував свої вимоги тим, що 17 вересня 2015 р. між ТОВ «Фактор-Комфорт» та ПАТ «Банк «Національні інвестиції» було укладено договір відступлення права вимоги № 499-07, відповідно до якого ПАТ «Банк «Національні інвестиції» в повному обсязі відступило на користь ТОВ «Фактор-Комфорт» належні йому права вимоги виконання зобов'язань за кредитним договором № 499-07 від 13.07.2007 р., укладеним між ПАТ «Банк «Національні інвестиції» та ОСОБА_5. 25 грудня 2015 року ТОВ «Фактор-Комфорт» та ТОВ «ФІНАНСГАРАНТ» укладено договір відступлення права вимоги № 499-07-1, відповідно до якого ТОВ «Фактор-Комфорт» в свою чергу відступило на користь ТОВ «ФІНАНСГАРАНТ» вищезазначені права вимоги за кредитним договором № 499-07 від 13.07.2007 р.

Згідно з вимогами ст. 25 ГПК України у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення діяльності суб'єкта господарювання шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, господарський суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в судовому процесі до вступу у справу правонаступника, обов'язкові для нього так само, як вони були обов'язкові для особи, яку правонаступник замінив. Про заміну або про відмову заміни сторони чи третьої особи її правонаступником господарський суд виносить ухвалу.

Згідно з приписами п. 1.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції зазначеною статтею ГПК передбачено процесуальне правонаступництво у зв'язку не лише зі смертю (оголошенням померлою) фізичної особи та реорганізацією суб'єкта господарювання, а й в інших передбачених законом випадках, у тому числі заміни кредитора або боржника у зобов'язанні (статті відповідно 512 і 520 Цивільного кодексу України).

Частиною 5 ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі вибуття однієї із сторін державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, обов'язкові тією мірою, якою вони були б обов'язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

При винесенні оскаржуваної ухвали, відмовляючи в задоволенні заяви про заміну сторони правонаступником, місцевий господарський суд виходив з того, що у відносинах з відповідачем статус банку як кредитора охоплюється змістом та положеннями саме укладеного 22.12.2014 р. між банком та відповідачем договору про встановлення солідарного обов'язку за кредитним договором № 499-07 від 13.07.2007 р., а ТОВ «ФІНАНСГАРАНТ» не надано суду доказів укладання банком з будь-якою особою (зокрема, з ТОВ «Фактор-Комфорт») договору про відступлення права вимоги банку до відповідача щодо виконання відповідачем зобов'язань, які встановлені для нього вказаним укладеним між банком та відповідачем договором від 22.12.2014 р.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову по даній справі було стягнення з ПрАТ «Завод крупних електричних машин» заборгованості за кредитним договором № 499-07 від 13.07.2007 року, укладеним між ПАТ «Банк «Національні інвестиції» та ОСОБА_5, на підставі договору від 22.12.2014 р. про встановлення солідарного обов'язку за кредитним договором № 499-07 від 13.07.2007 р..

За умовами договору від 22.12.2014 р. про встановлення солідарного обов'язку за кредитним договором від 13.07.2007 № 499-07 співпозичальник - ПрАТ «Завод крупних електричних машин» прийняв на себе солідарний обов'язок по всім зобов'язанням позичальника за кредитним договором № 499-07 від 13.07.2007, укладеним між ПАТ «Банк «Національні інвестиції» та ОСОБА_5

Згідно п. 1.3 договору від 22.12.2014 р. з моменту укладення цього договору співпозичальник та позичальник стають солідарними боржниками за кредитним договором 499-07 від 13.07.2007 та несуть солідарний обов'язок перед кредитором за виконання зобов'язань з повернення кредиту та інших зобов'язань позичальника, передбачених кредитним договором.

За умовами п.п. 2.1, 2.2, 2.5 Договору від 22.12.2014 р. співпозичальник зобов'язався виконувати всі зобов'язання позичальника за кредитним договором нарівні з позичальником у передбачені кредитним договором строки та порядку. При цьому кредиторові надано право предявляти вимогу про виконання будь-якого зобовязання, передбаченого кредитним договором, як повністю, так і частково, як до позичальника, так і до співпозичальника, а останній зобовязаний виконати таку вимогу у визначений кредитним договором строк, незалежно від заперечень позичальника.

В той же час, відповідно до умов договорів відступлення права вимоги, як № 499-07 від 17.09.2015 р., укладеного між ПАТ «Банк «Національні інвестиції» та ТОВ «Фактор-Комфорт», так і № 499-07-1 від 25.12.2015 р., укладеного між ТОВ «Фактор-Комфорт» та ТОВ «ФІНАНСГАРАНТ», (п. 1.1.2) визначення терміну «Основний договір» означає договір, відповідно до якого виникло право вимоги, що відступається за цим договором, а саме: кредитний договір № 499-07 від 13.07.2007 року.

Згідно з пунктом 1.1.4 договорів відступлення права вимоги № 499-07 та № 499-07-1, визначення терміну «Зобов'язання» за цим договором означає зобов'язання боржника за основним договором сплатити суму грошових коштів, включаючи основну суму кредиту, проценти за користування кредитом у розмірі, встановленому основним договором, будь-які інші суми, що належать до сплати за основним договором, які нараховані або можуть бути нараховані боржнику за основним договором, а також суми штрафних санкцій (неустойки), процентів, відшкодування збитків.

Згідно з умовами пункту 2.2. вищевказаних договорів відступлення права вимоги, у зв'язку з укладенням цього договору первісний кредитор відступає права сторони-кредитора за основним договором, а новий кредитор приймає всі права первісного кредитора і стає стороною-кредитором за основним договором (кредитним договором № 499-07 від 13.07.2007 року).

Так, за умовами зазначених договорів, сторони погодили та встановили, що новий кредитор набуває право вимоги за основним договором до боржника з моменту підписання цього договору. До нового кредитора переходить права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, в тому числі права первісного кредитора за договором/договорами зазначеними в п. 1.1.5 цього Договору. Цей Договір не передбачає внесення змін до основного договору та порядку розрахунків боржника з новим кредитором (п.п. 2.3, 2.4, 2.5 договорів № 499-07 та № 499-07-1).

Згідно з ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони в договорах відступлення права вимоги послались саме на кредитний договір № 499-07 від 13.07.2007 р. та ними був означений тільки первісний позичальник за цим договором: ОСОБА_5 Однак, за час дії кредитного договору № 499-07 від 13.07.2007 р. обсяг прав кредитора змінювався, до нього вносилися зміни шляхом укладання інших додаткових угод, в тому числі був укладений договір про встановлення солідарного обов'язку, яким змінено (розширено) коло позичальників за цим кредитним договором.

Проаналізувавши умови договорів відступлення права вимоги № 499-07 від 17.09.2015р. та № 499-07-1 від 25.12.2015р. та вищезазначені положення цивільного законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що на підставі зазначених договорів до ТОВ «ФІНАНСГАРАНТ» перейшли права первісного кредитора за кредитним договором № 499-07 від 13.07.2007 року в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, в тому числі права на грошові кошти, стягнуті за рішенням господарського суду Херсонської області від 16 липня 2015 року по даній справі з ПрАТ «Завод крупних електричних машин».

Окрім того, в оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції посилається на те, що Наказом Тимчасової адміністрації банку від 25.09.2015 р. № 38 «Щодо заходів, пов'язаних із наслідками виявлення нікчемних правочинів (договорів)» укладений між банком та ТОВ «Фактор-Комфорт» 17.09.2015 р. договір № 499-07 відступлення права вимоги визнано нікчемним в порядку ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», з чого суд робить висновок, що ТОВ «Фактор-Комфорт» фактично не набуло від банку права вимоги виконання зобов'язань за кредитним договором № 499-07 від 13.07.2007 р., а тому не мало підстав відступати відповідне право іншій особі.

У вказаному наказі Тимчасової адміністрації банку від 25.09.2015 р. № 38, а також у поясненнях представника позивача, ПАТ «Банк «Національні інвестиції» посилається на нікчемність укладеного між банком та ТОВ «Фактор-Комфорт» договору відступлення права вимоги від 17.09.2015 року № 499-07 з підстав, визначених п. 7 ч. 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» - укладення банком правочину, умови якого передбачають платіж чи передачу майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

На думку апеляційного суду таке посилання є помилковим, адже право вимоги виникло у ТОВ «Фактор-Комфорт» не в силу підстав, не встановлених законом чи внутрішніми документами банку, а за договором про відступлення права вимоги. Договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України, тобто договір - підстава, що визначена законом.

Підстави виникнення майнового права нового кредитора - ТОВ «Фактор-Комфорт» передбачені чинним цивільним законодавством.

Зокрема, положеннями ст. 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не передбачено, що правочин про відступлення права вимоги є нікчемним з моменту визнання його таким Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів. Уповноважена особа Фонду не може діяти всупереч наданим повноваженням та нормам закону і визнавати договір нікчемним. Відповідно до положень цивільного законодавства нікчемним договір може бути лише з моменту його укладення, а не з моменту визнання його таким після вчинення дій обома сторонами, що підтверджують дійсне прийняття та виконання договору обома сторонами.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Нікчемність договору відступлення права вимоги прямо не встановлена законом. Отже, він може бути виключно оспорюваним правочином, тобто його недійсність слід довести саме у суді.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Договір відступлення права вимоги, укладений між ТОВ «Фактор-Комфорт» та ПАТ «Банк «Національні інвестиції», відповідає всім вимогам, передбаченим ст. 203 ЦК України, що свідчить про його чинність.

Приписами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не зазначено право Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів визнавати на свій розсуд договори нікчемними. До повноважень Уповноваженої особи відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 37 цього Закону відноситься повідомлення сторін за договорами, зазначеними у частині 2 статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів, та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

При цьому згідно положень п. 7 ч. 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» нікчемними є правочини неплатоспроможного банку, умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

В той же час, відповідно до п. 4.1 договору відступлення права вимоги № 499-07 від 17.09.2015 р. ТОВ «Фактор-Комфорт» здійснює компенсацію вартості отриманого права вимоги на користь ПАТ «Банк «Національні інвестиції» в сумі 41 979 774,27 грн., що дорівнює вартості отриманого права вимоги у гривні за курсом гривні до долару США, встановленого Національним банком України на 17.09.2015 р.

Обставини оплатності за договором про відступлення права вимоги № 499-07 від 17.09.2015 р. також досліджувалися Дніпропетровським апеляційним господарським судом, яким у постанові від 30.03.2016 р. у справі № 912/1948/15 замінено ПАТ "Банк «Національні інвестиції» як стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання наказу господарського суду Кіровоградської області по справі № 912/1948/15 за позовом ПАТ «Банк «Національні інвестиції» до ПрАТ «Науково-виробниче об'єднання «Етал» на його правонаступника ТОВ «Фактор-Комфорт».

Дніпропетровським апеляційним господарським судом було встановлено, що новим кредитором за договором відступлення права вимоги № 499-07 здійснено компенсацію вартості отриманого права вимоги на користь первісного кредитора в сумі 41 979 774,27 гривень, що дорівнює вартості отриманого права вимоги у гривні за курсом гривні до долара США, встановленого НБУ станом на 19.09.2015 року (1 долар = 21,822599 гривень). Фонд гарантування вкладів підтвердив отримання ПАТ «Банк «Національні інвестиції» грошової суми 41 979 774,27 гривень від ТОВ «Фактор-Комфорт» на виконання договору про відступлення права вимоги №499-07 віл 17.09.2015 року.

Таким чином, відступлення права вимоги за укладеним між ТОВ «Фактор-Комфорт» та ПАТ «Банк «Національні інвестиції» договором відбувалося на оплатній основі, за номінальною вартістю боргу, який мав боржник за кредитним договором, у відповідності до вимог чинного законодавства та внутрішніх документів банку, було наслідком вільного волевиявлення сторін. Банк не позбувся свого майна через передачу майнових прав за договором відступлення права вимоги ТОВ «Фактор-Комфорт», а навпаки отримав майно у вигляді грошових коштів.

Майнові права, передані за договором відступлення права вимог на відплатній основі, не можуть вважатися перевагами чи пільгами в контексті приписів п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Тому посилання на нікчемність договору про відступлення права вимоги не знаходять правового обґрунтування.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Фактор-Комфорт» оскаржило наказ № 38 «Щодо заходів, пов'язаних із наслідками виявлення нікчемних правочинів (договорів)» від 25.09.2015 р. до суду адміністративної юрисдикції. Предметом судового розгляду були питання правомірності й законності винесення наказів Уповноваженою особою Фонду щодо визнання нікчемними договорів відступлення прав вимог. Одночасно з цим, в межах такої справи досліджувалися питання компенсації за договорами відступлення прав вимог, а також інші чинники, які б надавали достатні законні підстави вважати такі договори нікчемними. Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.02.2016р. у справі №826/24648/15, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.05.2016р. визнаний протиправним та скасований пп. 1.1 п. 1 наказу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк «Національні інвестиції» «Щодо заходів, пов'язаних із наслідками виявлення нікчемних правочинів (договорів)» від 25.09.2015 року № 38 та п. 2 зазначеного наказу в частині, що стосується правочинів (договорів), укладених між ТОВ «Фактор-Комфорт» та ПАТ «Банк «Національні інвестиції», за переліком, у тому числі договір відступлення права вимоги № 499-07 від 17.09.2015 р.

Доказів наявності підстав нікчемності договору відступлення права вимоги № 499-07 від 17.09.2015 р., які наведені у статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ПАТ «Банк «Національні інвестиції» не навів.

Таким чином, судом першої інстанції зроблений неправильний висновок щодо відсутності правових підстав для здійснення заміни ПАТ «Банк «Національні інвестиції» як стягувача у виконавчому провадженні на правонаступника - ТОВ «ФІНАНСГАРАНТ».

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що ухвала господарського суду Херсонської області від 11.05.2016 року по справі № 923/812/15 не відповідає вимогам чинного законодавства та матеріалам справи, а тому вона підлягає скасуванню, а апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю ФІНАНСГАРАНТ задоволення.

Керуючись статтями 99, 101-106 Господарського

процесуального кодексу України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ФІНАНСГАРАНТ задовольнити

2. Ухвалу господарського суду Херсонської області від „11 травня 2016 року по справі № 923/812/15 скасувати.

3. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю ФІНАНСГАРАНТ від 25.04.2016 року про заміну ПАТ «Банк «Національні інвестиції», як стягувача у виконавчому провадженні при виконанні рішення господарського суду Херсонської області від 16.07.2015 по даній справі задовольнити.

Замінити Публічне акціонерне товариство «Банк «Національні інвестиції» як стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання наказу господарського суду Херсонської області по справі № 923/812/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Національні інвестиції» до Приватного акціонерного товариства «Завод крупних електричних машин» про стягнення 41089420,09 грн., на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСГАРАНТ» (01054, м. Київ, вул. О. Гончара, буд. 52, офіс 11, ).

Постанова в порядку статті 105 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постанови законної сили.

Повний текст постанови

складено „24 червня 2016 року

Головуючий суддя С.І. Колоколов

Суддя Г.П. Разюк

Суддя М.С. Петров