ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.02.2016 р. Справа №917/2539/15

Господарський суд Полтавської області

в складі головуючого судді Кульбако М.М.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

від відповідача: ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго",

в особі Лубенської філії Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго",

вул. Крупської, 1, м. Лубни Полтавської області, 37500

до Комунального підприємства "Лубни-водоканал" Лубенської міської ради ,

вул. Авіаторська,52, м. Лубни Полтавської області, 37500

про стягнення 936 686,85 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Полтаваобленерго" в особі Лубенської філії Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" звернулось до господарського суду Полтавської області з позовом до Комунального підприємства "Лубни-водоканал" Лубенської міської ради про стягнення 936 686,85 грн., посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов'язання по оплаті за спожиту ним електроенергію, відповідно до укладеного між сторонами 17.05.2010р. Договору про постачання електроенергії №1270.

Ухвалою суду від 08.12.2015 р. порушено провадження у даній справі та призначено до розгляду на 24.12.2015 р.

17.12.2015р. через канцелярію суду відповідачем подано клопотання вих. №01-04/1528 від 16.12.2015 р. про колегіальний розгляд справи, оскільки в процесі розгляду справи необхідно буде вирішити значну кількість клопотань, вивчити висновки спеціалістів та ін. Також від відповідача надійшло також клопотання про відкладення розгляду справи, в якому він просить з метою одержання необхідних доказів, обґрунтованого розрахунку стягуваної суми зобовязати позивача надати детальний розрахунок позовних вимог, надіслати відповідачу повний комплект позовної заяви з додатками, надати докази надання послуг (акти виконаних робіт, послуг, докази виставлення і отримання рахунків з зазначенням дат їх вручення), надати до суду повний комплект договору, за яким виник спір.

Ухвалою суду від 24.12.2015 р. відкладено розгляд справи на 22.01.2016 р. та відмовлено відповідачу у задоволенні клопотань про колегіальний розгляд справи та витребування доказів.

22.01.2016 року через канцелярію суду відповідачем повторно подано клопотання б/н про колегіальний розгляд справи, зважаючи на наявність суперечностей у актах законодавства. Відповідач вважає, що справа №917/2539/15 є складною та потребує з'ясування та оцінки всіх обставин, в тому числі й щодо конституційності положень нормативно-правових актів, враховуючи значну кількість питань, які потребують вивчення, наявності значної кількості протилежних рішень різних судів.

22.01.2016 р. від позивача надійшли додаткові пояснення до позовної заяви, які долучені до матеріалів справи.

22.01.2016 року від відповідача надійшло клопотання №01-04/64 про зупинення провадження у справі до розгляду Конституційним судом України питань щодо конституційності окремих положень законів України та указів Президента України. На підтвердження клопотання відповідачем додано витяг з ТОВ "Ліга Закон" ухвали від 26.11.2015р. Київського апеляційного адміністративного суду в справі №826/5964/15 про звернення до Верховного суду України для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного суду України подання щодо конституційності окремих положень законів України та указів Президента України та витяг з ТОВ "Ліга Закон" листа Верховного суду України від 06.01.2016р. №201-34/0/8-16 в якому Верховний суд України інформує, що питання про звернення до Конституційного суду України з конституційним поданням планується до розгляду.

26.01.2016 року ПАТ "Полтаваобленерго" подано до суду заперечення №10-73/920 на клопотання відповідача про колегіальний розгляд справи з огляду на те, що вказані у клопотанні відповідача доводи є надуманими та необґрунтованими припущеннями.

26.01.2016 року ПАТ "Полтаваобленерго" подано до суду заперечення №10-73/921 на клопотання відповідача про зупинення розгляду справи з огляду на те, що КП "Лубни-водоканал" не обґрунтував та не вмотивував подане клопотання, в яких позивач просить відмовити в задоволенні заявленого відповідачем клопотання.

Ухвалою суду від 26.01.2016 р. відкладено розгляд справи на 18.02.2016 р. та відмовлено відповідачу у задоволенні клопотань про колегіальний розгляд справи та зупинення провадження у справі.

08.02.2016 р. відповідача надав суду контрозрахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат. Вказаний розрахунок долучений до матеріалів справи.

12.02.2016 р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній проти задоволення позову заперечує.

16.02.2016 р. позивач надав суду уточнення, в яких виклав додаткові обґрунтування до позовної заяви та надав суду розрахунок суми боргу.

25.02.2016 р. від відповідача надійшло клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій.

29.02.2016 р. від позивача надійшли заперечення проти відзиву на позовну заяву та заперечення проти заяви про зменшення суми штрафних санкцій.

Представники позивача в судовому засіданні 29.02.20165 р. підтримали позовні вимоги та просять суд задовольнити їх в повному обсязі.

Представники відповідача проти позовних вимог заперечують з мотивів викладених у відзиві на позовну заяву та додаткових поясненнях.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив, що 17.05.2010 року між Лубенською філією ВАТ "Полтаваобленерго" (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Полтаваобленерго", надалі позивач, Постачальник) та Комунальним підприємством "Лубни-водоканал" Лубенської міської ради Полтавської області (надалі відповідач, Споживач) укладено договір про постачання електричної енергії №1270 (надалі Договір).

Згідно умов Договору Постачальник зобов'язувався продавати електричну енергію (як різновид товару) Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача з приєднаною потужністю 4 777 кВт, а Споживач зобов'язувався оплачувати Постачальнику вартість використаної (купленої) електроенергії та здійснювати інші платежі згідно з умовами цього Договору (Розділ 1 Договору).

Споживач зобов'язався оплачувати Постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатків "Порядок розрахунків" та "Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії" (п. 2.3.3 Договору).

Пунктом 4.2.1 Договору про постачання електроенергії № 1270 від 17.05.2010 року сторони передбачили, що за внесення платежів з порушенням термінів, визначених відповідним додатком, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі 0,01 %, але не більше подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати, компенсаційні нарахування на встановлений індекс інфляції та трьох процентів річних з простроченої суми.

Під час виконання умов Договору №1270 з питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобов'язувалися керуватися чинним законодавством України та Правилами користування електричною енергією, затвердженими постановою НКРЕ від 31.07.1996 р. № 28 в чинній редакції (далі - Правила №28).

Пунктом 2.2.2. Договору №1270 визначено, що Постачальник зобов'язується: постачати електроенергію як різновид товару Споживачу в обсягах, визначених відповідно до розділу 5, та з урахуванням розділу 6 цього договору.

Відповідно п. 2.3.2 Споживач зобов'язаний дотримуватися режиму споживання електричної енергії згідно з умовами розділу 5 Договору №1270 та режиму робити електроустановки; забезпечувати безперешкодний доступ у будь який час доби працівників Постачальника електричної енергії за пред'явленням службового посвідчення до засобів (систем) обліку електроенергії, вимірювання потужності та контролю показників якості електроенергії (п. 2.2.5).

Пунктом 3.1.1 Договору №1270 Постачальнику надано право отримувати від Споживача плати за поставлену електричну енергію за роздрібними тарифами, розрахованими згідно з Умовами та правилами здійснення підприємницької діяльності з постачання електроенергії за регульованим тарифом та інші платежі, обумовлені цим Договором. Визначати, у порядку, передбаченому розділом 5 Договору, величини споживання електроенергії та потужності (п.3.1.3.); вимагати відшкодування збитків, завданих Постачальнику внаслідок порушення Споживачем умов Договору (п.3.1.4.); доступу до належних Споживачу засобів (систем) обліку електроенергії, вимірювання потужності, контролю показників якості електроенергії для контролю дотримання встановлених режимів споживання електроенергії (п.3.1.5).

Відповідно до пункту 5.1. Договору №1270 та пункту 4.2. ПКЕЕ Споживач до 01 листопада поточного року надає Постачальникові відомості про обсяги очікуваного споживання електроенергії в наступному році з їх помісячним розподілом, що оформляються у вигляді додатку № 1 "Обсяги постачання електричної енергії та потужності" до Договору №1270 та є його не від'ємною частиною. В разі ненадання зазначених відомостей у встановлений Договором термін розмір очікуваного Споживання електроенергії на наступний рік установлюється Постачальником електроенергії за фактичними обсягами споживання у відповідних періодах поточного року.

Сторони обумовили порядок розрахунків в розділі 7 договору "Облік електричної енергії та порядок розрахунків", а також в Додатку № 2 "Порядок розрахунків" та в Додатку № 3 "Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії" до Договору. Розрахунки за електричну енергію та інші платежі за розрахунковий період здійснюються за діючими тарифами та класу приєднання межі споживача. Розрахунковим вважається період з 8 годин 25 числа попереднього місяця до 8 годин також числа поточного місяця. Розрахунки за електричну енергію проводяться споживачем виключно грошовими коштами на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника електричної енергії.

На виконання вимог ПКЕЕ сторони підписали Додаток № 1 до Договору про встановлення договірного обсягу постачання електричної енергії на 2014, 2015 роки.

Однак, як стверджує позивач, відповідач неналежним чином виконував зобов'язання по оплаті за спожиту ним електроенергію, оскільки не в повному обсязі та несвоєчасно оплачував нараховані йому до сплати кошти, внаслідок чого з травня 2014 року по жовтень 2015 року у відповідача перед позивачем виник борг за спожиту електроенергію у загальній сумі 2 754152 грн. 03 коп. (в тому числі 150 000,00 грн. був не оплачений борг по справі 917/1301/14) та крім того, 936 686,85 грн. нарахованих санкцій по новій заборгованості.

Позивач зазначив, що заборгованість КП "Лубни-водоканал" на момент оформлення позовної заяви за електричну енергію складала суму 2 754152,03 грн. (2 754 152,03 грн. мінус 150 000,00 грн. на які нарахування санкцій не застосовувалося), що підтверджено Актом звірки взаємних розрахунків станом на 01.10 2015 р. та вбачається із "Розрахунку №1-Е суми заборгованості за спожиту активну електроенергію" за вказаний період (наявний в матеріалах справи). Станом на 06.10.2015 р., не в повному обсязі відповідач оплатив борг за спожиту електричну енергію за період з липня 2013 р. по квітень 2014 p., що становив на момент стягнення борг на суму 1 370 000,00 грн. та який був частково оплачений боржником згідно наказу за рішення господарського суду Полтавської області від 25.09.2014 р. по справі 917/1301/14. Станом на 01.10.2015 р. було не оплачено по справі 917/1301/14 залишок суми боргу за електроенергію в розмірі 150 000,00 грн.

Правові наслідки порушення юридичними особами своїх грошових зобов'язань передбачені, зокрема, приписами статей 549 - 552, 611, 625 Цивільного кодексу України та статей 229 - 232, 234, 343 Господарського кодексу України .

Таким чином позивач вважає, що у зв'язку із несвоєчасною оплатою обумовлених Договором №1270 платежів за використану електроенергію з листопада 2014 р. по листопад 2015 р. у відповідності до п. 4.2.1 Договору №1270, п. 9 Додатку №2 до Договору №1270, ч. 3 ст. 549, 551 ЦК України, ст. 229 ГК України та Закону України "Про несвоєчасне виконання грошових зобов'язань " відповідач повинен сплатити на користь позивача пеню в розмірі 0,01% (за умовами п. 4.2.1 Договору № 1270), але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який заборгованість не була оплачена та становить загальну суму 73 054,50 грн. (з врахуванням заяви про доповнення) (Розрахунок №2 - П суми пені наявний в матеріалах справи).

Відповідно до п. 4.2.1 Договору №1270, п. 9 Додатку №2 до Договору №1270, ч. 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання зобов'язання, повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Сума додаткових нарахувань із застосуванням індексу інфляції за період з червня 2014 р. по вересень 2015 р. та складає загальну суму 808 195,59 грн. (Розрахунок №3 -1 суми інфляції наявний в матеріалах справи).

Також, відповідно до положень згаданої ч. 2 ст. 625 ЦК України, п.4.2.1 Договору №1270, п. 9 Додатку №2 до Договору №1270 відповідач, що прострочив виконання грошового зобов'язання, має сплатити на користь позивача також і три проценти річних від простроченої суми, а саме: за період з червня 2014 р. по вересень 2015 p., складає загальну суму 55 436,76 грн. ( Розрахунок №4 - Т 3%річних наявний в матеріалах справи).

Позивач зазначив, що за сумами боргу КП "Лубни-водоканал" щомісячно оформлялися, реєструвалися та направлялися "Акти звірки взаємних розрахунків", що належним чином підтверджувало проведені нарахування та спонукало відповідача до проведення оплати.

Згідно пункту 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Однак, жоден із відправлених Актів звірки взаємних розрахунків належним чином не підтверджувався, КП "Лубни-водоканал" оплачені не були.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 275 Господарського кодексу України визначено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог , що звичайно ставляться.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах ставляться.

У відповідності до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, встановлених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (статті 525 Цивільного кодексу України).

В статті 530 Цивільного кодексу України зазначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно повинно бути виконане у встановлений строк (термін).

Частиною другою статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Згідно з ч. 1 статті 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Одним із видів забезпечення виконання зобов'язань відповідно ст. 546, ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 199 Господарського кодексу України, є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України.

Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Пунктом 4 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України).

Пунктом 6 статті 232 Господарського кодексу України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зауважує, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Судом враховано викладене у пункті 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", а саме те, що з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Враховуючи періоди прострочення відповідачем платежів позивач правомірно нарахував та заявив до стягнення 55 436,76 грн. 3% річних, 808 195,59 грн. інфляційних втрат та 73 054,50 грн. пені.

Заперечення відповідача, викладені у відзивах на позовну заяву, судом відхиляються, оскільки нарахування річних, інфляційних та пені передбачено чинним законодавством та узгоджено сторонами при укладенні Договору про постачання електроенергії №1270 (в частині нарахування пені).

Також суд погоджується з твердженням позивача стосовно екологічної броні на підприємстві.

Частиною 7 статті 20 Закону України "Про електроенергетику" визначено: фінансування екологічної броні електропостачання при несплаті або неповній оплаті за спожиту електроенергію споживачами, що мають таку броню, здійснюється з державного або місцевих бюджетів та відповідних джерел доходів цих споживачів. Кабінет Міністрів України затверджує порядок складання переліку споживачів та їх обладнання, для якого має бути встановлена екологічна броня електропостачання, а також затверджує порядок надання державою забезпечення виконання грошових зобов'язань окремих споживачів з оплати електричної енергії.

Проте сам порядок надання державою забезпечення виконання грошових зобов'язань окремих споживачів з оплати електричної енергії та його механізм відшкодування несплаченої споживачем частини вартості електричної енергії, що постачається споживачу на рівні екологічної броні електропостачання, за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів, - відсутній.

На встановлену броню на нульовому рівні по об'єктам КП "Лубни-водоканал", відсутнє фінансування.

Крім оплати за спожиту електроенергію, згідно п. 6.9 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою НКРЕ від 31.07.1996 р. №28 в чинній редакції : "Споживач, який має погоджену в установленому порядку екологічну та/або, аварійну броню електропостачання, здійснює протягом перших трьох днів поточного розрахункового періоду платіж: за резервування обсягу електричної енергії на покриття аварійної (екологічної) броні в наступному розрахунковому періоді за тарифами, які діють на день здійснення платежу" (копія витягу п. 6.9 з ПКЕЕ наявна в матеріалах справи).

Враховуючи викладене, чинним законодавством України визначено єдину можливість застосування рівня екологічної броні у величині, що більша за нуль лише за умови внесення даних про об'єкт до Державного реєстру об'єктів підвищеної небезпеки.

Також, частина 3 статті 551 ЦК України передбачає можливість зменшення за рішенням суду розміру неустойки, що стягується з боржника за порушення зобов'язання, якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитків. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Разом з тим, пунктом 1 статті 233 ГК України закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частина 3 статті 83 ГПК України надає господарському суду право, ухвалюючи рішення, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання. Отже, якщо порушення зобов'язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб'єкта, то суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

У пунктом 3.17.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року №18 зазначено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Висновок суду щодо необхідності зменшення розміру штрафних санкцій, які підлягають стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ст. 3 ЦК України).

Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором (рішення Конституційного Суду від 11.07.2013 № 7-рп/2013).

Враховуючи клопотання відповідача та керуючись п. 3 статті 83 ГПК України, суд вважає за можливе зменшити розмір нарахованої пені на 90% до 7 305,45 грн.

Відповідно до статті 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статтями 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог статті 82 ГПК України, рішення приймається судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та іншими учасниками процесу, а також доказів, витребуваних судом, у нарадчій кімнаті.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

На підставі матеріалів справи та керуючись статтями 33, 43, 49, п. 3. статті 83, статтями 82-85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства "Лубни-водоканал" Лубенської міської ради, (вул. Авіаторська,52, м. Лубни Полтавської області, 37500, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" (вул. Ст. Поділ, 5, м. Полтава, 36022, ) в особі Лубенської філії Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" (вул. Крупської, 1, м. Лубни Полтавської області, 37500, ) 808 195,59 грн. інфляційних втрат за період з червня 2014 року по вересень 2015 року, 55 436,76 грн. 3% річних за період з червня 2014 року по вересень 2015 року, 7 305,45 грн. пені за період з листопада 2014 року по листопад 2015 року та 13 568,96 грн. на повернення судового збору.

Видати наказ з набранням рішенням законної сили.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Полтавської області на протязі 10 днів.

Суддя Кульбако М.М.