ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2016 р. Справа № 917/649/16

за позовом Управління міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, 36014, м.Полтава, вул. Пушкіна, 83

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1

про стягнення грошових коштів у сумі 37 50259 грн.

Суддя Гетя Н.Г.

Представники:

від позивача: Пуніна Л.В., довіреність №5726/Бх від 06.11.2015 р.

від відповідача: відсутні

Після виходу з нарадчої кімнати, суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення згідно ст.85 ГПК України та повідомив дату складання повного тексту рішення.

Суть спору: Розглядається позовна заява про стягнення з відповідача 37502,59 грн. основної заборгованості за договором про участь у витратах за спожиті комунальні послуги.

Представник позивача на задоволенні позовних вимог наполягає, з підстав, викладених у позовній заяві, зокрема вказує, що відповідач не виконав належним чином свої договірні зобов'язання, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка до цього часу не погашена.

Відповідач явку представника у засідання не забезпечив. Згідно клопотання від 24.05.2016 р. відповідач розгляд справи просив відкласти, в судове засідання 21.06.2016 р. повторно не з'явився. Ухвала суду від 24.05.2016 р. направлялася відповідачу за адресою, вказаною у позові та повернулася до суду з відміткою поштової установи: "За закінченням терміну зберігання".

Відомості про державну реєстрацію відповідача підтверджуються даними, що містяться на веб-сайті Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Таким чином, відповідно до пп. 3.5.10 Інструкції з діловодства в господарських судах України та пп. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" відповідач вважається належним чином та завчасно повідомлений про дату, час і місце проведення судового засідання та про покладені на нього обов'язки.

Враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду спору по суті, приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР) щодо права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, спір розглядається за наявними матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши надані докази, суд, встановив:

14.06.2010 р. між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Полтавській області та ФОП ОСОБА_1 було укладено договір оренди №56/10-Н нерухомого майна, що належить до державної власності, згідно якого орендодавець (Фонд) передає, а орендар (відповідач) приймає в строкове платне користування державне майно вбудовані нежитлові приміщення №115, №123 будівлі, реєстровий номер за даними Єдиного реєстру об'єктів державної власності - 08592276.1 БВПМЦЮ 003. Об'єкт знаходиться за адресою : АДРЕСА_3. Об'єкт оренди знаходиться на балансі Головного управління МВС України в Полтавській області (п.1.1-1.2, 1.5 договору оренди №56/10-Н нерухомого майна). До вказаного договору були укладені додаткові угоди, зокрема додаткова угода №2 від 18.04.2013 р., якою визначено строк дії договору до 01.12.2015 р.

Згідно з п. 4.3.12 договору оренди №56/10-Н нерухомого майна, протягом 15 робочих днів після підписання цього Договору відповідач зобов'язаний укласти з балансоутримувачем орендованого майна Договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна, в т.ч. плати податку на землю та надання комунальних послуг Орендарю.

14.06.2010 р. року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Полтавській області та ФОП ОСОБА_1 було підписано Акт приймання-передачі в оренду нерухомого майна, що належить до державної власності (а.с. -11). За даними позивача, на даний час об'єкт оренди відповідачем не повернутий, Акт приймання-передачі повернення об'єкту оренди від відповідача між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Полтавській області та ФОП ОСОБА_1 не підписано.

На виконання пункту 4.3.12 договору оренди №56/10-Н нерухомого майна, між позивачем та відповідачем було укладеного ряд Договорів про участь у витратах за спожиті комунальні послуги, зокрема №39 від 14.06.2010 р., б/н від 17.01.2011 (Далі - Договір), предметом яких була участь відповідача у витратах за спожиті комунальні послуги, надані позивачу згідно Договорів від 15.01.2007 р. №422 "Про постачання електричної енергії", від 12.10.2009 р. №39 "С" "Про відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води", від 01.01.2010 року №128-2 "Про надання комунальних послуг з водопостачання та водовідведення". Участь відповідача за цим договором передбачає відшкодування позивачу відповідної частини витрат за фактично спожиті відповідачем енергоносії (п.1, 2 Договору).

Розділом 2 Договору передбачено, що розрахунок за спожиті комунальні послуги здійснюється відповідно до діючих тарифів, розцінок, затверджених Постановами КМУ та іншими нормативними документами. Відшкодування відповідачем позивачу плати за спожиті комунальні послуги здійснюється на підставі наданих позивачем розрахунків, згідно Додатку №1 до цього договору. Відшкодування плати за спожиті енергоносії проводиться у термін 3 днів з моменту отримання цих рахунків відповідачем.

Позивач зазначає, що відповідачем в добровільному порядку не виконано умови вищевказаного договору та не оплачені надані йому рахунки, в зв'язку з чим за останнім, станом на 01.11.2015 р., рахується заборгованість у сумі 37502,59 грн, з яких: 12554,17 грн за опалення, 6907,64 грн за спожиту воду, 17935,05 грн за спожиту електроенергію, 105,73 грн. відшкодування податку на воду та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за договором про участь у витратах за спожиті комунальні послуги у вищезазначеній сумі.

При винесенні рішення суд виходив з наступного.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно до ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати обов'язки відповідно до договору.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

На підставі матеріалів справи, поданих сторонами доказів суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення основного боргу в сумі 37502,59 грн, з яких: 12554,17 грн за опалення, 6907,64 грн за спожиту воду, 17935,05 грн за спожиту електроенергію, 105,73 грн. відшкодування податку на воду є правомірними, обґрунтованими, підтверджуються належними та допустимими доказами та підлягають задоволенню.

В матеріалах справи є підписаний сторонами акт звірки взаєморозрахунків сторін станом на 01.11.2015 р., який відповідно до вимог статті 34 Господарського процесуального кодексу України приймається до уваги судом не лише в якості доказу проведення та відображення сторонами певних господарських операцій, а й доказом на підтвердження факту надання послуг згідно рахунків позивача та наявності у відповідача боргу в означеній сумі. Дані, що відображені в даному акті звірки не спростовані відповідачем належними доказами. Крім того, як вбачається з листа відповідача, який адресований позивачу, ФОП ОСОБА_1 підтверджує факт існування заборгованості за спожиті комунальні послуги, що утворилася в зв'язку з скрутним матеріальним становищем та зобов'язувалася 12554,17 грн заборгованості за опалення, 6907,64 грн за спожиту воду, 17935,05 грн за спожиту електроенергію сплатити в повному обсязі в найкоротші терміни.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

За викладеного, застосовуючи основні конституційні засади судочинства, принцип верховенства права, виходячи з фактичних обставин справи, з'ясування природи дійсних правовідносин між сторонами у даному спорі та чинного законодавства України, яке повинно застосовуватися до них при вирішенні спору, господарський суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог.

Судові витрати, згідно ст. 49 ГПК України, покладаються на відповідача.

На підставі матеріалів справи та керуючись статтями 32, 33,43,49,75 82-85 ГПК України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Управління міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області (36014, м.Полтава, вул. Пушкіна, 83, ) 37502,59 грн, з яких: 12554,17 грн за опалення, 6907,64 грн за спожиту воду, 17935,05 грн за спожиту електроенергію, 105,73 грн. відшкодування податку на воду та 1378,00 грн. судового збору

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 23.06.2016 р.

Суддя Н.Г. Гетя