РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.06.2016Справа №910/6542/16

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Інтербізнесконсалт"
до Публічного акціонерного товариства "Укрнафта"
провизнання недійсним правочину
Суддя Ярмак О.М.

За участю представників:

від позивачаМельниченко О.В. за дов.
від відповідачаСєров Є.І. за дов.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Пред'явлені вимоги про визнання недійсним одностороннього правочину - заяви публічного акціонерного товариства "Укрнафта" про зарахування № 10/582 від 09.03.2016.

Позовні вимоги мотивовані тим, що заява підписана неповноважною особою, оскільки до заяви не додано ніяких доказів на підтвердження повноважень особи, яка підписала вказану заяву від імені ПАТ «Укрнафта», а також, що заява не відповідає вимогам ст. 601 ЦК України, оскільки строк виконання зобов'язань позивача перед відповідачем не настав, зарахування неможливе на стадії виконання судового рішення.

Відповідач у відзиві на позовну заяву та наданих письмових поясненнях проти позову заперечує, вказує, що заява підписана головним фінансовим директором ПАТ «Укрнафта» ОСОБА_3, яка на момент підписання заяви була уповноважена довіреністю № 10-57/д від 19.01.2016, стверджує, що наявні всі умови необхідні для припинення зобов'язання за заявою однієї сторони, чинне законодавство не забороняє сторонам зараховувати зустрічні вимоги після прийняття судового рішення, при цьому укладення мирової угоди не вимагається.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

09.03.2016 ПАТ «Укрнафта» звернулась до ТОВ «Інтербізнесконсалт» із заявою № 10/582 про зарахування.

В заяві про зарахування вказано, що ТОВ «Інтербізнесконсалт» має зобов'язання перед ПАТ «Укрнафта» по сплаті грошових коштів на загальну суму 480388,66 грн. у зв'язку з постановою Вищого господарського суду України від 18.02.2016 у справі № 910/13862/15, якою скасовано постанову апеляційного суду в частині стягнення з ПАТ «Укрнафта» витрат на послуги АО «Мельниченко, Чайка та Партнери», а також частини присуджених витрат зі сплати судового збору, та враховуючи той факт, що ПАТ «Укрнафта» на час заяви вже виконало постанову апеляційного суду в цій частині, кошти в сумі 451156,66 грн. підлягають поверненню ПАТ «Укрнафта». Згідно з постановою ВГСУ ТОВ «Інтербізнесконсалт» повинне сплатити на користь ПАТ «Укрнафта» 29232,00 грн. витрат зі сплати судового збору за подання касаційної скарги. ПАТ «Укрнафта» на підставі постанови ВГСУ має сплатити на користь ТОВ «Інтербізнесконсалт» 14183629,97 грн. В зв'язку з наведеним на підставі ст. 203 ГК України, ст. 601 ЦК України, враховуючи зустрічність, однорідність зобов'язань (вимог) та настання строку їх виконання, ПАТ «Укрнафта» заявляє про зарахування зобов'язань ПАТ «Укрнафта» по виплаті ТОВ «Інтербізнесконсалт» заборгованості за постановою ВГСУ в загальній сумі 480388,66 грн. в рахунок зобов'язань ТОВ «Інтербізнесконсалт» по сплаті грошових коштів відповідно та у зв'язку з постановою ВГСУ.

Як стверджує позивач вказана заява була ним отримана 22.03.2016.

Листом № 24/03/16-1 від 24.03.2016 направленим на адресу відповідача, позивач висловив свою відмову від проведення зарахування зустрічних однорідних вимог.

Позивач, посилаючись на норми Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 92, 203, 207, 215, 216, 601 ЦК України, звернувся з позовом про визнання заяви № 10/582 про зарахування від 09.03.2016 недійсною, в зв'язку з тим, що заява підписана неповноважною особою відповідача, а саме - головним фінансовим директором ПАТ «Укрнафта» ОСОБА_3, проте доказів підтвердження повноважень вказаної особи діяти від імені ПАТ «Укрнафта» не надано. Крім того позивач зазначає, що строк виконання вимог щодо повернення ТОВ «Інтербізнесконсалт» 451156,66 грн. не настав та відсутні будь - які рішення суду з цього приводу. В лютому ПАТ «Укрнафта» звернулась до господарського суду міста Києва із заявою про поворот виконання постанови, яка стосується повернення ТОВ «Інтербізнесконсалт» 451156,66 грн., яка ще не розглянута судом. Сума у розмірі 29232,00 грн. витрат зі сплати судового збору за подання касаційної скарги, також підлягає стягненню із ТОВ «Інтербізнесконсалт» у порядку передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», а ПАТ «Укрнафта» не вчинені дії, які б свідчили про затвердження мирової угоди на стадії виконання судового рішення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи та надані в судових засіданнях докази в їх сукупності, господарський суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

За змістом п. 2.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено (договір, який не укладено). У зв'язку з наведеним господарським судам необхідно встановлювати, чи є оспорюваний правочин вчиненим та з якого моменту (статті 205 - 210, 640 ЦК України, частини друга - п'ята, сьома статті 180 ГК України тощо).

Згідно з положеннями ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов'язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов'язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Частиною ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч.1, 2, 4, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним ( ст. 204 ЦК України).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. ( ст. 207 ЦК України).

Правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі (ст. 208 ЦК України).

Як свідчать матеріали справи та визнають сторони, відповідачем було вчинено односторонній правочин - направлено позивачу заяву про зарахування № 10/582 від 09.03.2016. Вказана заява від імені відповідача підписана головним фінансовим директором ПАТ «Укрнафта» ОСОБА_3

До матеріалів справи надано довіреність № 10-57/д від 19 січня 2016 року, видану головою правління ПАТ «Укрнафта» зі строком дії до 31.12.2016, якою заступника голови правління - головного фінансового директора ПАТ "Укрнафта" ОСОБА_3 уповноважено від імені ПАТ «Укрнафта» представляти інтереси ПАТ «Укрнафта» в правовідносинах з іншими підприємствами, установами, організаціями, зокрема, укладати, підписувати, затверджувати заяви, угоди, акти, протоколи про зарахування, а також інші документи, спрямовані на припинення зобов'язання зарахуванням.

Відповідно до ч. 3 ст. 237 ЦК України представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Статтею 246 ЦК України передбачено, що довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами.

Відповідно до положень ч.1, 3 ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах з третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили , крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Згідно з п. 9.3.6. Статуту позивача (у редакції чинній на час укладення договору поруки) голова правління виконує функції, покладені на нього як керівника підприємства , відповідно до законодавства України та укладеного з ним трудового договору (контракту) у тому числі: представляє товариство у взаємовідносинах з юридичними і фізичними особами, державними та іншими органами і організаціями, у суді, господарському і третейському суді, в інших судових установах (пп. 9); видає довіреності (доручення), визначає обсяг повноважень працівників товариства (пп.10).

Таким чином, односторонній правочин від імені Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" був підписаний головним фінансовим директором ПАТ "Укрнафта" ОСОБА_3, яка діяла в межах наданих їй повноважень на підставі довіреності №10-57-д від 19.01.2016, виданою головою правління товариства.

Слід зазначити, що статтями 203 ГК України та 601 ЦК України не передбачено обов'язку надання довіреності представника юридичної особи разом з заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог.

Як вже зазначалось судом, зарахування зустрічних вимог за своїм змістом є одностороннім правочином, правове регулювання якого, враховуючи вищевикладене, здійснюється нормами загальними нормами цивільного законодавства про угоди та зобов'язання.

Пунктом 2.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" № 11 від 29.05.2013 визначено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 601 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Зарахування зустрічних однорідних вимог як односторонній правочин, є волевиявленням суб'єкта правочину, спрямованим на настання певних правових наслідків у межах двосторонніх правовідносин. Тобто, зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов'язань, в одному з яких одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов'язанні є кредитором у другому). Однорідність цих вимог випливає із їх юридичної природи і матеріального змісту та не залежить від підстав виникнення зобов'язань.

Згідно зі статтею 602 ЦК України не допускається зарахування зустрічних однорідних вимог, зокрема: про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю; про стягнення аліментів; щодо довічного утримання (догляду); у разі спливу позовної давності; в інших випадках, встановлених договором або законом.

В спірній заяві про зарахування відповідач посилався на зобов'язання, які виникли у сторін одне перед одним, у зв'язку з постановою Вищого господарського суду України від 18.02.2016 у справі № 910/13862/15.

Судом встановлено, що рішенням господарського суду міста Києва від 19.08.2015 по справі №910/13862/15 відмовлено у задоволені позову ТОВ "Інтербізнесконсалт" до ПАТ "Укрнафта" та ТОВ "Транспортні автоматизовані системи" про стягнення 1 033 270, 08 дол. США, що еквівалентно 21 956 989,20 грн.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 29.10.2015 рішення Господарського суду міста Києва від 19.08.2015 по справі № 910/13862/15 - скасоване в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача - 1 998 634,84 дол. США, що станом на день звернення позивача з позовом (20.05.2015) еквівалентно 21 008 490 грн. 35 коп. заборгованості і стягнення із відповідачів солідарно 10000 доларів, що станом на день звернення позивача з позовом (20.05.2015) еквівалентно 212 500 грн. 00 коп. заборгованості та прийнято нове рішення, яким позовні вимоги в цій частині задоволено, а в решті рішення Господарського суду міста Києва від 19.08.2015 по справі № 910/13862/15 - залишене без змін.

В частині 3 резолютивної частини постанови апеляційної інстанції зазначено:

«Викласти резолютивну частину рішення Господарського суду міста Києва від 19.08.2015 по справі № 910/13862/15 в наступній редакції:

1.Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з публічного акціонерного товариства "Укрнафта" (04053, м. Київ, пров. Нестерівський, 3-5; ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю " ІНТЕРБІЗНЕСКОНСАЛТ " (01103, м. Київ, вул. Залізничне шосе, 47; ) 988 634 (дев'ятсот вісімдесят вісім тисяч шістсот тридцять чотири) доларів США 84 центи, що станом на 20.05.2015 еквівалентно сумі заборгованості у розмірі 21 008 490 (двадцять один мільйон вісім тисяч чотириста дев'яносто) грн. 35 коп.

3.Стягнути солідарно з публічного акціонерного товариства "Укрнафта" (04053, м. Київ, пров. Нестерівський, 3-5; ) та товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортні автоматизовані системи" (01004, м. Київ, вул. Крутий узвіз, 6/2, літера А; ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРБІЗНЕСКОНСАЛТ " (01103, м. Київ, вул. Залізничне шосе, 47; ) 10 000 (десять тисяч) доларів США, що станом на 20.05.2015 еквівалентно сумі заборгованості в розмірі 212 500 (двісті дванадцять тисяч п'ятсот) 00 грн. 00 коп.

4.В іншій частині позовних вимог відмовити.»

В частині 4 резолютивної частини апеляційним судом постановлено стягнути з публічного акціонерного товариства "Укрнафта" (04053, м. Київ, пров. Нестерівський, 3-5; ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю " ІНТЕРБІЗНЕСКОНСАЛТ " (01103, м. Київ, вул. Залізничне шосе, 47; ) судовий збір за подачу позову в розмірі 73 080 (сімдесят три тисячі вісімдесят) грн. 00 коп, 80 390 (вісімдесят тисяч триста дев'яносто) грн. 00 коп. судового збору за подачу апеляційної скарги та 400 000 (чотириста тисяч) грн. 00 грн. понесених адвокатських витрат.

Доручено місцевому господарському суду видати накази на виконання даної постанови.

06.11.2015 господарським судом міста Києва на виконання постанови було видано відповідні накази.

Сторони підтверджують, що на підставі виданого наказу у виконавчому провадженні № 49278561 з ПАТ Укрнафта» 09.12.2015 стягнено на користь ТОВ «Інтербізнесконсалт» 553470,00 грн., що складається з судового збору за подачу позову в розмірі 73 080 грн. 00 коп, 80 390 грн. 00 коп. судового збору за подачу апеляційної скарги та 400 000 грн. 00 грн. понесених адвокатських витрат, стягнутих відповідно до п. 4 резолютивної частини постанови КАГС, всього на загальну суму 553470,00 грн.

Постановою Вищого господарського суду України від 18.02.2016 задоволено касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" частково та змінено постанову Київського апеляційного господарського суду від 29.10.2015 у справі №910/13862/15, зокрема постановлено:

«Частину 4 резолютивної частини постанови Київського апеляційного господарського суду від 29.10.2015 щодо розподілу судових витрат викласти в такій редакції:

"Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" (04053, м. Київ, пров. Нестерівський, 3-5; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтербізнесконсалт" (01103, м. Київ, вул. Залізничне шосе, 47; ) 48 720 (сорок вісім тисяч сімсот двадцять) грн витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви, 53 593 (п'ятдесят три тисячі п'ятсот дев'яносто три) грн 34 коп. - за подання апеляційної скарги."

Крім того, Вищим господарським судом постановлено стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтербізнесконсалт" на користь Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" 29 232 грн витрат зі сплати судового збору за подання касаційної скарги та доручено господарському суду міста Києва видати відповідний наказ.

Отже, постановою касаційної інстанції у справі № 910/13862/15 зменшено суму судових витрат, стягнутих за постановою апеляційної інстанція до 102 313,34 грн. з 553470,00 грн. (частина 4 резолютивної частини постанови КАГС), яка вже сплачена відповідачем на користь позивача.

24.02.2016 відповідач звернувся до господарського суду з заявою № 10/414 про поворот виконання постанови у справі № 910/13862/15, зазначивши , що з ПАТ «Укрнафта» надмірно стягнено 451156,66 грн. (553470,00 грн. - 102 313,34 грн.).

Крім того, на підставі постанови Вищого господарського суду України від 18.02.2016, ПАТ «Укрнафта» має сплатити на користь ТОВ «Інтербізнесконсалт» 14183629,97 грн.

В спірній заяві відповідач зазначив про припинення зустрічних зобов'язань зарахуванням в розмірі 480388,66 грн. (451156,66 грн. повернення надмірно стягнутих коштів на виконання постанови КАГС та 29232 грн. витрат зі сплати судового збору за подання касаційної скарги, стягнутих постановою ВГСУ на користь відповідача).

Згідно зі статтею 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до частини 5 ст.11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до ст.115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду , що набрали законної сили , є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно преамбули Закону України «Про виконавче провадження», цей Закон визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відтак, сторони не позбавлені права добровільного виконання постанови суду.

Враховуючи викладене вище, судом встановлено, що відповідно до постанови Вищого господарського суду України від 18.02.2016 у справі №910/13862/15 сторони мають зустрічні зобов'язання, а саме позивач є кредитором відповідача на суму 14183629,97 грн. та одночасно боржником відповідача на суму 480388,66 грн. (451156,66 грн. та 29232 грн. ), вказані зобов'язання є однорідними (грошовими), строк виконання яких настав.

Обставин, передбачених статтею 602 ЦК України, за яких зарахування зустрічних вимог не допускається, судом не встановлено.

Частиною 3 ст. 203 ГК України та ст. 601 ЦК України передбачено припинення господарського зобов'язання, зокрема, зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав, або строк якої невизначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

З твердженнями позивача, щодо того, що застосування такого способу припинення зобов'язання, щодо якого існує рішення суду, яке набрало законної сили і перебуває на стадії примусового виконання, має відбуватись з урахуванням приписів ГПК та Закону України «Про виконавче провадження» суд не погоджується, оскільки положення Господарського процесуального кодексу та Закону України «Про виконавче провадження» не містять заборони щодо можливості проведення зарахування зустрічних вимог на стадії виконання судового рішення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11.11.2008 № 3-4910к08/11/18.

Отже, позивачем не доведено належними доказами факту існування обставин, з якими закон пов'язує можливість визнання недійсним одностороннього правочину, у зв'язку з чим суд відмовляє позивачу у задоволенні позову.

З огляду на те, що суд відмовляє у задоволенні заявлених позовних вимог, судові витрати відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 32-34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до вимог статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 23.06.2016

Суддя О.М. Ярмак