ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" червня 2016 р.Справа № 916/7/16
Одеський апеляційний господарський суд у складі:
Головуючого судді Принцевської Н.М.;
суддів Діброви Г.І., Петрова М.С.;

при секретарі судового засідання Саломатовій К.А.;

за участю представників сторін:
від позивача - Козоріз А.С., за довіреністю № 20 від 16.01.2016 року ;
від відповідача Рахуба С.В., за довіреністю №2 від 10.03.2016 року;
від третьої особи - Дубчак Д.В., за довіреністю № 220/56/д від 11.01.2016 року;

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Шкурапет Ольги Анатоліївни, м. Київ
на рішення господарського суду Одеської області від 10.03.2016 року
у справі № 916/7/16
за позовом Фізичної особи-підприємця Шкурапет Ольги Анатоліївни, м. Київ
до Військової частини НОМЕР_1 , м. Одеса
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Міністерства оборони України, м. Київ
про стягнення 60 822,00 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Одеської області від 10.03.2016 року по справі № 916/7/16 було відмовлено у задоволенні позовних вимог Фізичної особи-підприємця Шкурапет Ольги Анатоліївни, м. Київ (Далі ФОП ОСОБА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 , м. Одеса (Далі ВЧ НОМЕР_1 ), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Міністерства оборони України, м. Київ про стягнення 60 822,00 грн. заборгованості за Договором № 74 від 31.10.2012 року.
Мотивуючи дане рішення, місцевий господарський суд зазначив, що сторони за Договором домовилися, що платіжні зобов`язання Замовника виникають за умови наявності бюджетного призначення і тільки при фактичному надходженні коштів на казначейський рахунок Замовника. Позивачем до матеріалів справи не надано належних та допустимих доказів фактичного надходження коштів на казначейський рахунок Замовника В/ч НОМЕР_2 для оплати товару, отриманого за Договором №74 від 31.10.2012 року, а отже позовні вимоги ФОП Шкурапет О.А. є не обґрунтованими та не підтверджені матеріалами справи.
Не погоджуючись із винесеним рішенням, ФОП Шкурапет О.А. звернулась з апеляційною скаргою до Одеського апеляційного господарського суду, в якій просить скасувати рішення місцевого господарського суду, прийнявши нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Скаржник вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального права.
Апелянт посилається на лист тимчасово виконуючого обов`язки начальника Тилу Збройних Сил України від 17.08.2015р. за №341/11/6758, в якому було зазначено, що через відсутність в органах Державної казначейської служби України лімітів на здійснення безготівкових розрахунків у кінці 2012 року ВЧ А-2760 не здійснила оплату за отримане майно. Для погашення кредиторської заборгованості у 2013, 2014 роках виділялися бюджетні асигнування, платіжні документи були надані до органів Державної казначейської служби України, однак оплата не була здійснена.
В судовому засіданні 18.05.2016 року представник позивача підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та заявив клопотання про відкладення розгляду справи та продовження строку розгляду апеляційної скарги. Представник третьої особи заперечував проти задоволення апеляційної скарги і заявив клопотання про відкладення розгляду справи. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце його проведення повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. Крім того, 17.05.2016 року від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що помічник командира військової частини з правової роботи начальник юридичної служби перебуває у відрядженні.
Ухвалою від 18.05.2016 року було продовжено строк розгляду апеляційної скарги та відкладено розгляд справи на 29.06.2016 року.
24.06.2016 року через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшли заперечення, в яких він просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення місцевого господарського суду без змін. Судовою колегією пояснення долучено до матеріалів справи.
29.06.2016 року через відділ діловодства суду від представника третьої особи надійшли пояснення, в яких він просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення місцевого господарського суду без змін. Судовою колегією пояснення долучено до матеріалів справи.
В судовому засіданні 29.06.2016 року представники сторін та третьої особи висловили своє відношення щодо апеляційної скарги з мотивів, викладених письмово.
Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України, на підставі встановлених фактичних обставин, повторно розглядає матеріали господарської справи та викладені в апеляційній скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи. Апеляційний господарський суд не зв`язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.
Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила наступне.
В матеріалах справи міститься копія Договору від 31.10.2012 року № 74, укладеного між ВЧ А-2760 (Замовник) та ФОП Шкурапет О.А. (Постачальник) (Далі Договір).
Згідно з п.1.1. Договору, Постачальник зобов`язався поставити і передати у власність Замовника вироблене в Україні речове майно (товар), а Замовник зобовязався забезпечити оплату та вчасне приймання товару на умовах даного договору у кількості, у строк і за цінами, згідно специфікації, на загальну суму 60 822 грн.
Відповідно до п.п.2.3, 3.5. Договору, товар постачається Замовнику на адресу: м.Симферополь, вул. Льдозаводська, 1. Прийняття товару за кількістю (асортиментом), якістю оформлюється актами, які підписуються уповноваженими особами Замовника та Постачальника, і скріплюються печатками. Також за результатом прийому товару Замовником підписується видаткова накладна Постачальника.
В розділі 4 Договору сторони встановили, що ціни на товар встановлюються в національній валюті України гривні. Платником за цим Договором є Замовник. Сума даного Договору складає 60 822 грн. Ціни на товар є фіксованими і зміні не підлягають. Розрахунок за товар здійснюється з відтермінуванням платежу на 10 календарних днів з дня фактичного отримання Замовником товару та належним чином оформлених документів Постачальника: - видаткова накладна; рахунок фактура. Платіжні зобов`язання Замовника виникають за умови наявності бюджетного призначення і тільки при фактичному надходженні коштів на казначейський рахунок Замовника.
Відповідно до п.п. а п.5.1., п.п. б п. 5.2 Договору Постачальник зобов`язаний здійснити поставку у термін та на умовах даного Договору. Замовник зобов`язаний сплатити вартість товару у порядку, передбаченому цим Договором.
Згідно з п.п. 9.1., 9.3. Договору він вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими на те особами сторін та діє до 31.12.2012 року.
Як зазначає ФОП Шкурапет О.А., нею були виконані свої зобов`язання за Договором та поставлено ВЧ А-2760 товар на загальну суму 60 822 грн., на підтвердження чого було надано копії видаткової накладної №21 від 26.12.2012 року та акту приймання №1506 речового майна від 26.12.2012 року. ФОП Шкурапет О.А. зазначила, що надала ВЧ А-2760 видаткову накладну та рахунок-фактуру для проведення оплати. Згідно з видатковою накладною №21 від 26.12.2012 року строк оплати настав 06.01.2013 року.
Проте, оплату товару ВЧ А-2760 у встановлені Договором строки здійснено не було.
Листом від 15.07.2015 року ФОП Шкурапет О.А. звернулась до Міністерства оборони України, в якому просило повідомити про місце розташування ВЧ НОМЕР_2 , у зв`язку з її розташуванням на тимчасово окупованій території АР Крим. Крім того, ФОП Шкурапет О.А. просило підтвердити наявну перед нею заборгованість ВЧ НОМЕР_2 .
Листом тимчасово виконуючого обов`язки начальника Тилу Збройних Сил України від 17.08.2015 року за №341/11/6758 було повідомлено, що через відсутність в органах Державної казначейської служби України лімітів на здійснення безготівкових розрахунків у кінці 2012 року ВЧ А-2760 не здійснила оплату за отримане майно. Для погашення кредиторської заборгованості у 2013, 2014 роках виділялися бюджетні асигнування, платіжні документи були надані до органів Державної казначейської служби України, однак оплата не була здійснена. Спільною директивою Генерального штабу Збройних Сил України та Міністерства оборони України від 13.10.2014 року №322/1/36дск правонаступником ВЧ А-2760 визначено ВЧ А-2756. Для здійснення розрахунків військовим частинам або правонаступникам, які мають заборгованість, необхідно оформити платіжні документи відповідно до вимог чинного законодавства України та надати їх до органів Казначейської служби України. У разі відсутності первинних документів, погашення заборгованості можливе тільки за рішенням суду.
З огляду на зазначене, ФОП Шкурапет О.А. звернулась до господарського суду Одеської області з позовом про стягнення заборгованості за Договором в розмірі 60 822 грн.
Відповідно до вимог ст. 193 Господарського Кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.
Згідно ст. 526 Цивільного Кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Пунктом 1 статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
За вимогами ст. 712 ЦК України, які кореспондуються з вимогами ст. 265 ГК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Частиною 1, 2 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.
Відповідно до частини 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно статті 43 Господарського процесуального кодексу України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.
Судовими доказами слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного розгляду справи.
Згідно пункту 4 статті 129 Конституції України, статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Наявність чи відсутність будь-яких зобов`язань сторін підтверджується первинними документами, що фіксують та підтверджують господарські операції, які для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати як обов`язкові реквізити, так і додаткові реквізити в залежності від характеру операції, зокрема підставу для здійснення господарських операцій, дані про документ, що засвідчує особу одержувача, номер документу, ідентифікаційний код підприємства тощо. Тобто, для надання первинним документам доказової сили при розгляді справ в суді необхідні повні дані про конкретні господарські операції, що здійснюються за конкретним договором, укладеним між сторонами, також первинні документи повинні бути належним чином оформлені, мати підпис уповноваженої особи на отримання товарно-матеріальних цінностей та скріплення її печаткою юридичної особи, яка є учасником господарської операції.
Відповідно до частин 1, 2 статті 9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи складаються під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Відповідно до Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88 первинні документи це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.
Господарські операції це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.
Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Залежно від характеру операції та технології обробки-даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо (пункти 2.1. - 2.4. Положення).
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги ФОП Шкуратпет О.А. не підтверджені матеріалами справи, з огляду на наступне.
Згідно з ухвалою господарського суду Одеської області від 05.01.2016 року по даній справі було зобов`язано позивача надати суду оригінали Договору № 74 від 31.10.2012 року з усіма додатками та доповненнями, видаткової накладної № 21 від 25.12.2012 року та акту приймання речового майна №1506 від 26.12.2012 року.
В заяві від 31.01.2016 року ФОП Шкуратпет О.А. зазначила, що ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 23.10.2013 року надано дозвіл слідчому на тимчасовий доступ та вилучення документів, які зберігаються у ФОП Шкуратпет О.А., в тому числі і документів, оригінали яких було зобов`язано надати ухвалою господарського суду Одеської області від 05.01.2016 року. Крім того, позивач надав до матеріалів справи копії ухвали Печерського районного суду м. Києва від 23.10.2013 року по справі № 757/22964/13-к, протокол тимчасового доступу до речей та документів та їх вилучення від 19.11.2013 року та опис речей та документів, які були вилучені на підставі ухвали слідчого судді.
Однак, судовою колегією при огляді вищевказаних матеріалів справи було встановлено, що ані в копії ухвали Печерського районного суду м. Києва від 23.10.2013 року, ані в копії протоколу тимчасового доступу до речей та документів та їх вилучення від 19.11.2013 року, ані в копії опису речей та документів, які були вилучені на підставі ухвали слідчого судді, взагалі не зазначені оригінали Договору № 74 від 31.10.2012 року з усіма додатками та доповненнями, видаткової накладної № 21 від 25.12.2012 року та акту приймання речового майна №1506 від 26.12.2012 року. Отже, вищевказані копії документів, які надані позивачем суду першої інстанції як підстава позову, взагалі не можуть служити в якості належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України.
З огляду на зазначене, колегія суддів прийшла до висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими засобами доказування ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх позовних вимог, а також неможливість надання суду витребуваних оригіналів документів.
Надані суду копії не можуть бути прийняті в якості належних доказів по справі з причини їх неналежного оформлення, зокрема, у видатковій накладній в графі отримав значиться тільки прізвище невідомої особи Пенькова, без її підпису та скріплення печаткою і без посилання на наявність будь-яких повноважень у зазначеної особи від Військової частини на отримання від позивача саме на підставі договору, який визначено в якості підстави позову, товаро-матеріальних цінностей у зазначеній кількості та на вказану суму. Довіреності на ім`я зазначеної особи матеріали справи не містять.
До того ж, відповідно до пунктів 8, 9 Положення про порядок обліку, зберігання, списання та використання військового майна у Збройних Силах України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.08.2000 року №1225, облік військового майна ведеться як у мирний час, так і в особливий період на об`єктах військового (корабельного) господарства, у службах забезпечення органів військового управління, службах військових частин і з`єднань, на складах, базах, в арсеналах згідно з цим Положенням та відповідними нормативно-правовими актами Міноборони. Облік військового майна ведеться шляхом запису (відображення) в книгах (картках) обліку, інших матеріальних носіях інформації даних про кількість, якісний (технічний) стан, облікові та заводські номери, вартість (ціну) військового майна, а також про його рух, втрату та нестачу.
Військова частина НОМЕР_2 мала передати усі наявні документи (видаткові накладні, рахунки-фактури, акти прийому) облікованого військового майна до Військової частини НОМЕР_1 та відобразити кредиторську заборгованість у передавальному акті, остання ж мала облікувати відповідну кредиторську заборгованість та відображати її у формах бухгалтерської звітності. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачу не була передана заборгованість первісного боржника за спірною господарською операцією.
Щодо посилання відповідача у справі на недоведеність факту правонаступництва Військовою частиною НОМЕР_1 Військової частини НОМЕР_2 , то з цього приводу слід зазначити, що факт правонаступництва не заперечується Міністерством оборони України, що підтверджується листом юридичного департаменту Міністерства оброни України від 23.02.2016 року №298/4/463. Крім того, у даному випадку, правонаступництво є універсальним, оскільки всі права та обов`язки Військової частини НОМЕР_2 було передано Військовій частині НОМЕР_1 .
Одночасно з цим, згідно з довідкою Військової частини НОМЕР_1 від 24.02.2016 року № 505, спірна сума кредиторської заборгованості не обліковується на балансі вказаної Військової частини. Тобто, в даному випадку відповідач є дійсно правонаступником первісного боржника, але позивач не довів належними та допустимими доказами по справі наявність у первісного боржника грошового зобов`язання перед ним за спірною господарською операцією, нібито проведеною на підставі спірного договору.
Також позивачем до матеріалів справи не надано належних та допустимих доказів фактичного надходження коштів на казначейський рахунок замовника Військової частини НОМЕР_2 для оплати товару, отриманого за спірним договором.
Умовами пункту 4.5 договору поставки від 21.12.2012 року №198 передбачено, що платіжні зобов`язання замовника виникають за умови наявності бюджетного призначення і тільки при фактичному надходженні коштів на казначейський рахунок замовника.
Відповідно до статті 5 Закону України Про господарську діяльність у Збройних Силах України за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов`язань, а також за шкоду і збитки, заподіяні довкіллю, правам та інтересам фізичних та юридичних осіб та державі, Військова частина як суб`єкт господарської діяльності несе відповідальність, передбачену законом та договором. Військова частина як суб`єкт господарської діяльності за своїми зобов`язаннями відповідає коштами, що надходять на її рахунок по відповідних статтях кошторису (крім захищених статей), а в разі їх недостатності відповідальність за зобов`язаннями Військової частини несе Міністерство оборони України.
При цьому, наданий позивачем до матеріалів справи лист тимчасово виконуючого обов`язки начальника Тилу Збройних Сил України від 17.08.2015 року №341/11/6758 не може бути належним та допустимим доказом наявності бюджетного призначення та фактичного надходження коштів на казначейський рахунок Замовника, адже, по-перше, Тил Збройних Сил України не є компетентним органом, який може підтвердити таку інформацію; по-друге, зазначений лист не містить переліку договорів, за якими виділялося бюджетне асигнування; по-третє, лист не містить інформації щодо фактичного надходження коштів на казначейський рахунок замовника за договором від 21.12.2012 року №198. Інших письмових доказів на підтвердження наявності бюджетних коштів у відповідача або первісного боржника для проведення господарських операцій з позивачем по спірному договору матеріали справи не містять.
Одеський апеляційний господарський суд не приймає до уваги доводи скаржника, зазначені в апеляційній скарзі, оскільки вони не доведені належними та допустимими доказами та спростовуються вищевказаними нормами чинного законодавства.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця Шкурапет Ольги Анатоліївни, м. Київ залишається без задоволення, рішення господарського суду Одеської області від 10.03.2016 року у даній справі без змін, а висновок суду, викладений в рішенні є вірним, за мотивами суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.
Керуючись ст.ст. 49; 99; 101-103; 105; Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Шкурапет Ольги Анатоліївни, м. Київ на рішення господарського суду Одеської області від 10.03.2016 року у справі № 916/7/16 залишити без задоволення.
Рішення господарського суду Одеської області від 10.03.2016 року у справі № 916/7/16 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий Н.М. Принцевська

Судді: Г.І. Діброва

М.С. Петров