ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

30.06.2016 Справа № 920/562/16

за позовом Спільного Українсько-Російського підприємства Технополіс у формі Товариства з обмеженою відповідальністю, м. Суми,

до відповідача Державного підприємства Сумський державний науково-дослідний інститут мінеральних добрив і пігментів, м. Суми,

про стягнення 103 728 грн. 16 коп.,

Суддя Жерьобкіна Є.А.

Представники:

Від позивача ОСОБА_1 (довіреність б/н від 30.09.2015);

Від відповідача ОСОБА_2 (довіреність № 95/00-02 від 21.06.2016);

При секретарі судового засідання Мудрицькій С.Ю.,

У судовому засіданні 21.06.2016 судом оголошено перерву до 30.06.2016 о 10 год. 40 хв.

Суть спору: позивач подав позовну заяву, в якій просить суд стягнути з відповідача на свою користь 103 728 грн. 16 коп., в тому числі 97 432 грн. 72 коп. основного боргу за поставлені обсяги природного газу відповідно до договорів купівлі продажу природного газу (на промислові потреби) № 1270 від 03.01.2008 та № 1607 від 01.12.2013, 5 405 грн. 96 коп. пені, 889 грн. 48 коп. штрафу, а також судові витрати, повязані з розглядом справи.

Відповідач подав відзив на позовну заяву № 94/02-04 від 17.06.2016, в якому вказує на неспроможність погашення кредиторської заборгованості, враховуючи фінансово-економічний стан підприємства.

Позивач підтримує позовні вимоги.

Позивач подав клопотання (вх. № 6069 від 30.06.2016) про долучення до матеріалів справи довідки Головного управління Державної казначейської служби у Сумській області № 02-28/2062 від 30.06.2016 на підтвердження сплати судового збору до державного бюджету України, зарахування його до спеціального фонду цього бюджету.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Враховуючи визначений ст. 69 Господарського процесуального кодексу України строк вирішення спору, достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позиції по справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд встановив:

Відповідно до укладених між сторонами договорів купівлі продажу природного газу (на промислові потреби) № 1270 від 03.01.2008 та № 1607 від 01.12.2013 позивач продає, а відповідач приймає та оплачує поставлені обсяги природного газу на умовах договору.

Згідно з пунктом 3.2 договорів, документальним підтвердженням постачання газу є акт прийому - передачі газу, складений у відповідності з вимогами пункту 4.1 договору.

Відповідно до пункту 6.1 договорів, оплата за природний газ проводиться відповідачем виключно грошовими коштами в такому порядку: перша оплата в розмірі 50 % від вартості планового місячного обсягу природного газу проводиться у триденний термін після предявлення рахунку позивачем; наступні 50 % до 15 числа місяця поставки газу.

Пунктом 6.2 договорів визначено, що остаточна оплата за газ здійснюється до 5 числа місяця, наступного за звітним на підставі рахунку, виставленого позивачем.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з актами приймання-передачі природного газу за березень, квітень, грудень 2013 року, січень, лютий, березень, квітень 2014 року позивач передав, а відповідач прийняв природний газ загальною вартістю 131580 грн. 87 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання та всупереч умовам укладених між сторонами договорів не оплатив отриманий природний газ своєчасно та у повному обсязі, у звязку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем в сумі 97 432 грн. 72 коп.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст.ст. 526, 629 Цивільного кодексу України, п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобовязання не допускається; договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 530 цього ж Кодексу, якщо у зобовязанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 222 Господарського кодексу України визначено, що учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду.

Судом встановлено, що факт передачі позивачем відповідачу природного газу на загальну суму 131580 грн. 87 коп. підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. При цьому відповідач не розрахувався за отриманий природний газ у повному обсязі, чим порушив права та охоронювані законом інтереси позивача.

Статтею 35 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Факт заборгованості відповідача перед позивачем в сумі 97 432 грн. 72 коп. не спростовується останнім, підтверджується підписаним сторонами актом звірки розрахунків станом на 12.10.2015.

Разом з цим, частина 2 ст. 617 Цивільного кодексу України та частина 2 ст. 218 Господарського кодексу України передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов'язань контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від відповідальності за порушення зобов'язання.

Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, прийнятого у Парижі 20 березня 1952 p., гарантовано захист права власності. Згідно з нею кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Європейський суд розширено тлумачить поняття «майна». Так, в постанові по справі Бейелер проти Італії (5 січня 2000 р.) зазначено, що «…поняття «майно» в ст. 1 має автономне значення, яке не обмежується власністю на фізичні речі. Воно є незалежним від формальної класифікації в національному праві: деякі інші права та інтереси, що становлять активи, можуть розглядатися як право власності і, таким чином, як «майно» в контексті цього положення».

Слід враховувати, що до майнових прав належить, зокрема, право вимоги, що виникає з приводу володіння, користування та розпорядження майном (наприклад права вимоги особи за зобовязаннями, за якими вона є кредитором).

На підставі викладеного, враховуючи встановлений судом факт неналежного виконання відповідачем зобов'язань стосовно повної оплати отриманого природного газу, суд вважає правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 97 432 грн. 72 коп. заборгованості.

Відповідно до частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

Приписами статті 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

За змістом статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» № 2921-ІІІ від 10.01.2002р., розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно з пунктом 6.4 договорів, в разі неоплати відповідачем заявленого природного газу у зазначений термін згідно п. 6.1. договору, відповідач сплачує штраф в розмірі 2,5 % від вартості спожитого обсягу природного газу за звітний місяць.

Пунктом 7.2 договорів передбачено, що в разі затримки, несплати або несвоєчасної оплати за спожитий газ у строк зазначений у п. 6.2. договору, відповідач сплачує на користь позивача, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня, за кожен день прострочення платежу.

Згідно з поданим розрахунком, за несвоєчасну оплату природного газу відповідачеві нараховано пеню в сумі 5405 грн. 96 коп., а також штраф в сумі 889 грн. 48 коп.

Враховуючи встановлений судом факт неналежного виконання відповідачем договірних зобов'язань щодо своєчасної та повної оплати отриманого природного газу, а також те, що право позивача щодо стягнення з відповідача пені та штрафу передбачене діючим законодавством України та умовами договору, обґрунтованими, правомірними і такими, що підлягають задоволенню є позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 5405 грн. 96 коп. пені, 889 грн. 48 коп. штрафу.

Виходячи з фактичних обставин даної справи, відповідно до ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1555 грн. 92 коп.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства Сумський державний науково-дослідний інститут мінеральних добрив і пігментів (вул. Харківська, п/в 12, м. Суми, 40030, ) на користь Спільного Українсько-Російського підприємства Технополіс у формі Товариства з обмеженою відповідальністю (вул. Лебединська, буд. 15, м. Суми, 40021, ) 97 432 грн. 72 коп. заборгованості, 5 405 грн. 96 коп. пені, 889 грн. 48 коп. штрафу , 1555 грн. 92 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 01.07.2016

Суддя Є.А. Жерьобкіна