ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" червня 2016 р. Справа № 921/1018/15-г/7

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючий-суддя Кузь В.Л.

суддів Галушко Н.А.

ОСОБА_1

При секретарі судового засідання Петрик К.О.

Розглянув апеляційну скаргу від 28.04.2016 р. № 066-03/1044 ПАТ Державний експортно-імпортний банк України,м. Київ в особі філії АТ Укрексімбанк, м. Тернопіль

на ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 13.04.2016 р.

у справі № 921/1018/15-г/7

за позовом: ПАТ Державний експортно-імпортний банк України,м.Київ в особі філії АТ Укрексімбанк,м.Тернопіль

до відповідача: Приватного підприємства Продекспорт, м.Тернопіль

про стягнення 11 420 507,15 грн.

за участю представників:

від позивача ОСОБА_2 представник;

від відповідача ОСОБА_3 представник.

Автоматизованою системою документообігу суду справу № 921/1018/15-г/7 розподілено до розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя Кузь В.Л., судді Галушко Н.А. та Орищин Г.В.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 13.04.2016 року у справі № 921/1018/15-г/7 (суддя Стадник М.С.) за позовом ПАТ Державний експортно-імпортний банк України в особі філії АТ Укрексімбанк до ПП Продекспорт про стягнення 11 420 507,15 грн. поновлено провадження у справі, матеріали справи повернуто на адресу Тернопільського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз для продовження проведення судової фінансово-кредитної експертизи, призначеної ухвалою суду від 10.12.2015р. та провадження у справі зупинено до проведення судової експертизи. Цією ж ухвалою суду зобовязано ПП Продекспорт надати докази оплати вартості проведення судової фінансово-кредитної експертизи.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, позивач звернувся до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 13.04.2016 року у справі № 921/1018/15-г/7 та направити матеріали справи для її розгляду до суду першої інстанції на підставі наявних доказів.

При цьому, скаржник зазначає про відсутність підстав для повернення матеріалів справи на адресу експертної установи та зупинення провадження у справі, з огляду на те, що провадження у справі зупиняється у випадку призначення господарським судом судової експертизи, а не повернення матеріалів справи на адресу експертної установи для продовження проведення судової фінансово-кредитної експертизи, а така судова експертиза не призначена оскаржуваною ухвалою.

Вважає, що наведені дії суду протирічать п.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 р. Про деякі питання практики призначення судової експертизи, відповідно до якого господарським судам необхідно також врахувати, що недотримання порядку призначення та проведення судової експертизи має наслідком затягування судового процесу і призводить до порушення вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку.

Відтак, скаржник зазначає, що несплата відповідачем протягом більше як двох місяців вартості проведення експертизи згідно виставлених йому рахунків, отримання яких не заперечується самим відповідачем з тих підстав, що останні не містять термінів їх оплати та перебували на візуванні в керівництва підприємства, а тому не було можливості їх оплатити, вважає необґрунтованими та неналежними доказами неможливості оплати експертизи. Термін, який пройшов з моменту призначення експертизи й до моменту винесення оскаржуваної ухвали більше ніж чотири місяці був повністю достатнім для здійснення оплати. Крім цього вказує, що подібні дії можуть бути повторені відповідачем і призвести до порушення вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року щодо розгляду справи протягом розумного строку.

Відповідач подав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду без з мін, з підстав правомірності прийнятої ухвали суду.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 19.05.2016 р. у справі № 921/1018/15-г/7 прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 26.05.2016 р.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 26.0.2016 р. на клопотання представників сторін судом продовжено строк розгляду апеляційної скарги відповідно до ст. 102 ГПК України в порядку ст. 69 ГПК України.

У судовому засіданні 26.05.2016 р. за згодою представників сторін було оголошено перерву до 21.06.2016 р.

Представники сторін навели у судових засіданнях свої доводи та заперечення з приводу поданої апеляційної скарги.

Згідно з ч. 2 ст. 85 та ч. 1 ст. 99 ГПК України у судовому засіданні 21.06.2016 р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови Львівського апеляційного господарського суду.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши у судових засіданнях пояснення представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що підстави для скасування ухвали Господарського суду Тернопільської області від 13.04.2016 року у справі № 921/1018/15-г/7 відсутні, зважаючи на таке:

Як вбачається з матеріалів справи, 02.10.2015 року порушено провадження у справі № 921/1018/15-г/7 за позовом ПАТ Державний експортно-імпортний банк України в особі філії АТ Укрексімбанк до ПП Продекспорт про стягнення 2 662 812,05 грн. Судове засідання призначено на 27.10.2015 р.

Ухвалами суду першої інстанції від 27.10.2015 р., 17.11.2015 р. судові засідання були відкладені на 17.11.2015 р. та 27.11.2015 р. відповідно.

Ухвалою місцевого господарського суду від 27.11.2015 року прийнято заяву позивача від 23.11.2015 року № 066-00/2670 про збільшення позовних вимог до загального розміру 11 420 507,15 грн. і відкладено розгляд справи на 08.12.2015 року, у якому в свою чергу, оголошено перерву до 10.12.2015 року (Т.ІІ, а.с. 119, 160).

Надалі, як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 10.12.2015 р. призначено у справі судову фінансово-кредитну експертизу, проведення якої доручено Тернопільському відділенню Київського науково-дослідного інституту судових експертиз. Провадження у справі зупинено до проведення судової експертизи, а оплату експертизи покладено на ПП Продекспорт (Т ІІ, а.с.163-175).

Тернопільське відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз 03.02.2016 р. направило відповідачу рахунок на оплату вартості експертизи (Т ІІ, а.с.210,211).

Місцевим господарським судом на клопотання експерта про погодження строку проведення експертизи понад 3 місяці, ухвалою від 12.02.2016 року погоджено Тернопільському відділенню Київського науково-дослідного інституту судових експертиз строк подання висновку судової фінансово-кредитної експертизи, призначеної ухвалою від 10.12.2015 р. у справі № 921/1018/15-г/7 понад 90 днів (Т ІІ, а.с.179-181).

На адресу суду 19.02.2016 р. від позивача надійшли документи необхідні для проведення судової фінансово-кредитної експертизи, які цього ж дня були надіслані на адресу експертної установи.

У звязку з незадоволенням клопотання судового експерта про оплату вартості судової фінансово-кредитної експертизи 24.03.2016 р. матеріали справи № 921/1018/15-г/7 було повернуто експертною установою на адресу Господарського суду Тернопільської області (Т. ІІ а.с.201).

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 24.03.2016 р. призначено судове засідання у справі № 921/1018/15-г/7 на 08.04.2016 р. з метою розгляду питання причин неоплати вартості судової фінансово-кредитної експертизи відповідачем та можливості оплати такої банком без поновлення провадження у справі (Т. ІІ, а.с.203-204).

08.04.2016 року місцевим господарським судом від позивача отримано письмове заперечення у формі заяви від 07.04.2016 року проти оплати ним вартості судової фінансово-кредитної експертизи (Т. ІІ, а.с.214).

08.04.2016 р. в судовому засіданні було оголошено перерву до 13.04.2016 року. Відповідно до протоколу судового засідання від 08.04.2016 року місцевим господарським судом зясовано, що позивач у поданому поясненні заперечує проти оплати вартості ним експертизи, а відповідач розглядає питання можливості оплати її вартості, а причини неоплати пояснює тим, що рахунки виставлені експертною установою не були оплачені через те, що у них не зазначався термін його оплати і такі знаходилися в бухгалтерії без резолюції керівництва щодо їх оплати (Т. ІІ, а.с.218).

Листом від 13.04.2016 року експертна установа повідомила відповідача, що рахунки за проведення судової фінансово-кредитної експертизи №№ 820, 821, 826, 827 від 03.02.2016 року анульовано у звязку із неоплатою та поверненням справи до Господарського суду Тернопільської області та при повторному надходженні справи, експертна установа повідомляла, що виставить нові рахунки на оплату (Т ІІ, а.с. 220).

Як вбачається з матеріалів справи, 13.04.2016 року ухвалою Господарського суду Тернопільської області поновлено провадження у справі, матеріали справи повернуто на адресу Тернопільського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз для продовження проведення судової фінансово-кредитної експертизи, призначеної ухвалою суду від 10.12.2015 року, оплату експертизи покладено на ПП Продекспорт. Провадження у справі № 921/1018/15-г/7 зупинено до проведення судової експертизи (Т. ІІ, а.с. 222-224).

Згідно з ч. 2. ст. 79 ГПК України, господарський суд має право зупинити провадження у справі за клопотанням сторони, прокурора, який бере участь в судовому процесі, або за своєю ініціативою, зокрема, у разі призначення господарським судом судової експертизи. Про зупинення провадження у справі та його поновлення виноситься ухвала (ч.4 ст.79 ГПК України).

Апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду (ч.5 ст.106 ГПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 104 ГПК України порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення. Частиною 3 цієї ж статті визначено безумовні причини скасування рішення місцевого господарського суду у разі порушення норм процесуального права.

Рішення у даній справі по суті позовних вимог ще не прийнято судом.

Оскаржуваною ухвалою Господарський суд Тернопільської області матеріали справи повернув на адресу експертної установи для продовження проведення судової фінансово-кредитної експертизи, призначеної ухвалою суду від 10.12.2015 р., яка сторонами не оскаржувалася та є чинною.

Відповідно до абз.1 п. 6 постанови пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики призначення судової експертизи від 23.03.2012 № 4 (далі по тексту постанова пленуму № 4) господарському суду слід мати на увазі, що чинне законодавство не надає йому права відмовити у призначенні судової експертизи, про яку клопочуться учасники судового процесу, за тим мотивом, що у складі суду є особи, які мають достатні для з'ясування відповідних питань спеціальні знання.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду. Водночас і згідно з частиною першою статті 41 ГПК експертиза призначається для з'ясування питань, що потребують спеціальних знань. Із сукупності наведених норм матеріального і процесуального права вбачається, що неприпустимо ставити перед судовими експертами правові питання, вирішення яких чинним законодавством віднесено до компетенції суду, зокрема, про відповідність окремих нормативних актів вимогам закону, про правову оцінку дій сторін тощо (абзац 1, п. 2 постанови пленуму № 4).

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування (абзац 2, п.2 постанови пленуму № 4).

Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи (абзац 3, п. 2 постанови пленуму № 4).

Господарським процесуальним кодексом України не передбачено можливості оскарження ухвал про призначення судової експертизи. Водночас за приписами пункту 1 частини другої статті 79 названого Кодексу господарський суд має право зупинити провадження у справі у випадку призначення судової експертизи, а згідно з частиною п'ятою цієї ж статті ухвалу про зупинення провадження може бути оскаржено. Отже, у вирішенні питань, пов'язаних з оскарженням відповідних ухвал, господарським судам необхідно враховувати таке. Якщо апеляційна чи касаційна скарга за своїм змістом стосується виключно ухвали про призначення судової експертизи у справі, така скарга з урахуванням вимог частини першої статті 106 та частини першої статті 111-13 ГПК не може бути розглянута господарським судом. У разі коли апеляційна чи касаційна скарга за своїм змістом стосується ухвали про зупинення провадження у справі, вона може бути розглянута господарським судом у загальному порядку виключно з точки зору наявності чи відсутності передбаченої законом підстави для такого зупинення (згаданий пункт 1 частини другої статті 79 ГПК). Якщо ж в апеляційній чи касаційній скарзі йдеться про оскарження як призначення експертизи, так і зупинення у зв'язку з цим провадження у справі, то відповідна скарга може бути прийнята і розглянута в частині зупинення провадження. (п.19 постанови пленуму №4).

Відповідно до частини третьої і четвертої статті 15 Закону витрати на проведення судових експертиз науково-дослідними установами Міністерства юстиції України, зокрема, у господарських справах відшкодовуються в порядку, передбаченому чинним законодавством. У застосуванні відповідних законодавчих приписів господарським судам рекомендується виходити з такого. Витрати, пов'язані з проведенням судової експертизи, під час судового розгляду має нести заінтересована сторона, а у разі призначення господарським судом судової експертизи з власної ініціативи - сторона, визначена в ухвалі господарського суду про призначення судової експертизи. Тому в зазначеній ухвалі суд вправі зобов'язати відповідну сторону перерахувати, в тому числі шляхом здійснення попередньої оплати, суму витрат на проведення експертизи на рахунок експертної установи. У разі відмови чи ухилення заінтересованої сторони або сторони, зобов'язаної ухвалою господарського суду, від оплати витрат, пов'язаних з проведенням судової експертизи, суд може запропонувати іншій стороні оплатити ці витрати, а за відсутності і її згоди та за неможливості проведення судової експертизи без попередньої оплати її вартості суд розглядає справу на підставі наявних доказів. Аналогічним чином суд має діяти в разі повернення матеріалів справи з експертної установи через несплату вартості експертизи. Після закінчення розгляду справи витрати, пов'язані з проведенням судової експертизи, підлягають розподілу господарським судом на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК (п.23 постанови пленуму №4).

Крім того, судова колегія зазначає, що ч. 3 ст. 79 ГПК України передбачає поновлення провадження у справі лише після усунення обставин , що зумовили його зупинення.

Як вбачається з матеріалів справи, проведення судової фінансово-кредитної експертизи призначено відповідно до ухвали Господарського суду Тернопільської області від 10.12.2015 р. (Т. ІІ, а.с.121-137), яка сторонами не оскаржувалась.

При цьому, зазначення в резолютивній частині ухвали суду від 13.04.2016 р. про поновлення провадження, а потім про зупинення провадження у справі є наслідком необхідності вчинення судом дій щодо встановлення підстав непроведення відповідачем оплати експертизи, визначення можливості такої оплати іншою стороною і за результатами цього подальше надіслання матеріалів справи № 921/1018/15-г/7 на адресу експертної установи для проведення судової експертизи, яка була призначена судом відповідно до ухвали суду 10.12.2015 р., та яка в свою чергу є чинною та обовязковою для виконання учасниками судового процесу та судовим експертом.

Разом з цим, слід зазначити, що дії суду щодо повторного надіслання матеріалів справи для проведення судової експертизи на адресу експертної установи хоч і не передбачені Господарським процесуальним кодексом України, проте є необхідними для забезпечення проведення судової експертизи, про доцільність проведення якої клопотав відповідач та не заперечив позивач, зокрема у формі оскарження ухвали суду про зупинення провадження у справі 10.12.2015 р. в касаційному порядку.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що оскільки обставини, які зумовили зупинення провадження у справі (проведення експертизи) не були усунуті на час винесення Господарським судом Тернопільської області оскаржуваної ухвали від 10.12.2015 року, підстави для розгляду справи по суті в суду відсутні.

Щодо доводів скаржника суд апеляційної інстанції зазначає, що рахунок на оплату вартості судової експертизи був надісланий на адресу відповідача майже через два місяці після дати винесення ухвали від 10.12.2015 р. про призначення судової експертизи, який в свою чергу за станом на 13.04.2016 р. втратив свою чинність, а видача нового, як зазначено судовим експертом, можливе при повторному надходженні справи до експертної установи, що і було зроблено судом.

З врахуванням обставин справи, вимог процесуального закону та рекомендацій Вищого господарського суду України, викладених у вказаній вище постанові пленуму № 4, суд апеляційної інстанції вважає, що місцевий господарський суд правомірно поновив провадження у справі у звязку з вчиненням певної процесуальної дії розглядом у судовому засіданні питання щодо оплати експертизи і надалі знову ж зупинив провадження у справі для подальшого проведення експертною установою судової фінансово-кредитної експертизи з врахуванням питань, визначених ухвалою місцевого господарського суду від 10.12.2015 р.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги за результатами перегляду ухвали Господарського суду Тернопільської області від 13.04.2016 року в справі № 921/1018/15-г/7 покласти на скаржника.

Враховуючи вищенаведене та відповідно до ст.ст. 49, 99, 101, 103, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, -

Львівський апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1. Ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 13.04.2016 року в справі № 921/1018/15-г/7 залишити без змін.

2. Апеляційну скаргу ПАТ Державний експортно-імпортний банк України, м. Київ в особі філії АТ Укрексімбанк, м. Тернопіль залишити без задоволення.

3. Витрати по сплаті судового збору за перегляд судового рішення в апеляційному порядку покласти на скаржника.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст постанови складено 22.06.2016 р.

Головуючий суддя Кузь В.Л.

Суддя Галушко Н.А.

Суддя Орищин Г.В.