КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" червня 2016 р. Справа№ 910/1025/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорногуза М.Г.

суддів: Агрикової О.В.

Рудченка С.Г.

при секретарі судового засідання: Михайленко С.О.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Техенергохім"

на рішення Господарського суду міста Києва від 14 березня 2016 року

у справі № 910/1025/16 (суддя Скрипчак О.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Техенергохім"

до Державної казначейської служби України

про стягнення 2 160, 00 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Техенергохім" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державної казначейської служби України про стягнення з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України 2 160,00 грн. матеріальної шкоди, завданої протиправними діями Запорізької митниці Державної митної служби України (а.с.7-9).

Рішенням Господарського суду міста Києва у справі № 910/1025/16 від 14 березня 2016 року у задоволенні позову відмовлено (а.с. 44-52).

05 квітня 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Техенергохім" звернулось з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 14 березня 2016 року у справі №910/1025/16, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 14 березня 2016 року та прийняти нове рішення, яким стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ТОВ "Техенергохім" 2 160,00 грн. матеріальної шкоди, завданої протиправними діями Запорізької митниці.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 квітня 2016 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Техенергохім" на рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/1025/16 від 14 березня 2016 року передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді - Чорногуз М.Г., суддів Суліма В.В., Рудченка С.Г.

14 квітня 2016 року ухвалою Київського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Техенергохім" на рішення Господарського суду міста Києва від 14 березня 2016 року у справі №910/1025/16 прийнято до провадження колегії суддів у складі головуючого судді - Чорногуз М.Г., суддів Суліма В.В., Рудченка С.Г., справу призначено до розгляду на 10 травня 2016 року.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 06 травня 2016 року, у зв'язку з перебуванням судді Суліма В.В. у відпустці, для розгляду справи №910/1025/16, сформовано колегію суддів Київського апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Чорногуз М.Г., суддів Рудченка С.Г., Агрикової О.В.

06 травня 2016 року ухвалою Київського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Техенергохім", на рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/1025/16 від 14 березня 2016 року прийнято до провадження колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі головуючого судді - Чорногуз М.Г., суддів Рудченка С.Г., Агрикової О.В.

10 травня та 07 червня 2016 року ухвалами Київського апеляційного господарського суду розгляд справи відкладався відповідно на 07 та 21 червня 2016 року у відповідності до ст. 77 ГПК України.

У судове засіданні 21 червня 2016 року представники ТОВ "Техенергохім" та Державної казначейської служби України не з'явились, про причини неявки колегію суддів не повідомили, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення 527 та 500.

Враховуючи ту обставину, що ухвалою про прийняття апеляційної скарги до провадження учасників процесу було попереджено, що у разі неявки у судове засідання їх представників, справа буде розглянута за наявними матеріалами, а неявка представників позивача та відповідача не перешкоджає повному, всебічному та об'єктивному розгляду справи, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами та за відсутності представників позивача та відповідача.

Згідно з частиною першою статті 99 ГПК в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених розділом XII ГПК.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.

29 вересня 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Техенергохім" звернулось до Запорізької митниці Міндоходів з метою митного оформлення хімічної продукції.

У повідомленні №5372a12f-603a-41f1-9а3с-18b0150cccde від 29.09.2015 р. Запорізькою митницею Державної фіскальної служби України було зазначено про наявність розбіжностей у наданих для митного оформлення документах та наголошено на необхідності надання наступних документів, що підтверджують заявлену митну вартість товару і обраний метод її визначення: виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини (а.с. 10).

За твердженнями позивача, з метою виконання вимог митного органу він звернувся до Державного підприємства "Держзовнішформ" із замовленням про надання експертного висновку щодо вартісних характеристик товару.

Вартість експертного дослідження була визначена Державним підприємством "Держзовнішформ" в розмірі 2160,00 грн. та оплачена позивачем 27.10.2015р., що підтверджується банківською випискою по рахунку ТОВ "Техенергохім" (а.с. 11).

Відповідно до висновку №4.5/188 від 27.10.2015 р. Державного підприємства "Держзовнішформ" зазначені в контракті ціни для поставки іонообмінних смол відповідають цінам виробника при поставках у вересні-жовтні 2015 року (а.с. 36).

Листом №1353/11/08-70-66 від 23.11.2015 р. Запорізькою митницею Державної фіскальної служби України було повідомлено ТОВ "Техенергохім" про результати розгляду наданих документів, серед яких і експертний висновок Державного підприємства "Держзовнішформ" (а.с. 12-15).

Зокрема, у вказаному листі митним органом зазначено, що Державним підприємством "Держзовнішформ" здійснювався аналіз документів, що стосувались лише даної зовнішньоекономічної операції (контракт, додаток до контракту, інвойс) та лист-повідомлення представництва контрагента в Україні. Запорізькою митницею Державної фіскальної служби України зазначено, що у наданому позивачем висновку, не міститься інформації про відповідність ціни на товар кон'юнктурі європейського або світового ринку.

Одночасно, у листі №1353/11/08-70-66 від 23.11.2015 р. Запорізькою митницею Державної фіскальної служби України наголошено на наявності недоліків і у інших документах, що надані на розгляд ТОВ "Техенергохім" та запропоновано надати органу доходів та зборів у повному обсязі додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів.

За твердженнями позивача, висновки Державного підприємства "Держзовнішформ" мають силу офіційних експертиз стосовно умов виконання імпортно-експортних контрактів, рівня цін за цими контрактами, а також інших аспектів зовнішньоекономічної діяльності та повинні прийматись до уваги митними органами по ціновому контролю, про що також зазначено у Листі №11/2-7737 від 17.10.1996 р. Державного митного комітету України.

Отже, на думку позивача, відмова Запорізької митниці Державної фіскальної служби України у прийнятті до уваги висновку №4.5/188 від 27.10.2015 р. Державного підприємства "Держзовнішформ" є протиправною, що фактично призвело до спричинення ТОВ "Техенергохім" шкоди у розмірі 2160,00 грн. а стало підставою для звернення з позовом у даній справі.

Стаття 56 Конституції України проголошує право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної майнової та немайнової (моральної) шкоди наведено, зокрема, у статтях 1166, 1167, 1173 ЦК України.

Відповідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

На відміну від загальної норми статті 1166 ЦК України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювача шкоди), спеціальна норма статті 1173 ЦК України допускає можливість відшкодування шкоди незалежно від вини державних органів.

Отже для відшкодування шкоди за правилами ст. 1173 ЦК України необхідно довести такі факти:

а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії;

б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров'я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов'язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки за загальним правилом статті 1173 ЦК України завдана шкода відшкодовується в повному обсязі;

в) причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

Наявність всіх вищезазначених умов є обов'язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди.

При цьому, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою полягає у тому, що наслідки у вигляді шкоди настають лише в результаті неправомірної поведінки відповідача, і є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

Враховуючи зміст ст. 129 Конституції України, ст.ст. 4-3, 33, 54 ГПК України, саме на позивача покладається обов'язок довести обґрунтованість своїх вимог, а саме наявність шкоди, протиправність поведінки її заподіювача та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою, і для настання цивільно-правової відповідальності відповідача за заподіяння матеріальної шкоди позивачеві необхідно довести наявність усієї сукупності вищезазначених ознак складу цивільного правопорушення, які необхідні для відшкодування шкоди в порядку ст. 1173 ЦК України, тоді як відсутність хоча б однієї з цих ознак виключає настання відповідальності.

Згідно п.7 Положення про Міністерство доходів і зборів України, затвердженого Указом Президента України №141/2013 від 18.03.2013 р. до територіальних органів Міндоходів України належать його територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, міжрегіональні територіальні органи (повноваження яких поширюються на кілька адміністративно-територіальних одиниць), митниці, спеціалізовані департаменти та спеціалізовані органи Міндоходів України, державні податкові інспекції в районах, містах (крім міст Києва та Севастополя), районах у містах, об'єднані та спеціалізовані державні податкові інспекції.

За приписами ч.ч.1, 2 ст.53 Митного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у випадках, передбачених кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною 3 ст. 53 Митного кодексу України передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Статтею 54 Митного кодексу України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу. Орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний: 1) здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 2) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана; 3) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих у разі коригування митної вартості, а також щодо підстав здійснення такого коригування; 4) випускати у вільний обіг товари, що декларуються: у разі визнання органом доходів і зборів заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю; у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу. Орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 4) проводити в порядку, визначеному статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 5) звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

З огляду на викладене, колегія суддів визнає вірним висновок суду першої інстанції про те, у даному випадку вимога Запорізької митниці Державної фіскальної служби України, що була заявлена при здійсненні митного оформлення товарів позивача, про надання, в тому числі, висновку про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформації біржових організацій про вартість товару або сировини відповідає зазначеним вище законодавчим приписам.

Крім того, відповідно до ч.6 ст.53 Митного кодексу України, декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

При цьому, органом доходів та зборів у листі №1353/11/08-70-66 від 23.11.2015 р. не відхилено висновок №4.5/188 від 27.10.2015 р. Державного підприємства "Держзовнішформ", а лише наголошено на тому, що останній не є достатнім для висновку про відповідність зазначеної позивачем вартості ввезеного товару його дійсній вартості.

Крім того, посилання заявника на постанову Вищого адміністративного суду України по справі К/800/17696/15, в якій зазначено про необхідність прийняття митними органами висновків, які складено Державним підприємством "Держзовнішформ", не вказують на беззаперечну повноту та достатність кожного з висновків наведеного підприємства та те, що такий є виключним доказом підтвердження митної вартості товару.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що у діях Запорізької митниці Державної фіскальної служби України відсутні ознаки протиправної поведінки, як однієї з обов'язкових складових відшкодування шкоди.

Крім того позивачем не надано доказів визнання протиправною поведінки відповідача у судовому порядку.

До того ж, у повідомленні №5372a12f-603a-41f1-9а3с-18b0150cccde від 29.09.2015 р. Запорізької митниці Державної фіскальної служби України, з посиланням на положенням ст. 53 митного кодексу України сповіщено декларанта про наявність розбіжностей в обов'язкових документах, що надсилаються разом з товаром, а також про те, що проформа-інвойс, сертифікат про походження, експортна декларація не подані до митного оформлення та/або не зазначені в сертифікаті як такі, що наявні у декларанта, у зв'язку з чим для підтвердження митної вартості товару запрошено подати додаткові документи, що підтверджують митну вартість товару і обраний метод її визначення, зокрема, інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини (п. 8 ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України), що вказує на можливість позивача довести обґрунтованість зазначеної митної вартості без понесення додаткових витрат та оплату послуг з експертного дослідження, з огляду на що доводи апеляційної скарги у цій частині є безпідставними.

Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров'я тощо), тоді як у даному випадку заявником не було доведено обов'язковості понесення витрат на експертне дослідження внаслідок протиправної поведінки митного органу та неможливість їх уникнення.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо необґрунтованості позовних вимог ТОВ "Техенергохім" до Державної казначейської служби України про стягнення з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України 2160,00 грн. матеріальної шкоди, завданої протиправними діями Запорізької митниці Державної митної служби України та відсутність підстав для їх задоволення.

У відповідності з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи з вищевикладеного колегія суддів зазначає, що апелянт не надав суду достатніх доказів в розумінні статті 33, 34 ГПК України, які б могли стати підставою для задоволення апеляційної скарги.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду стосовно встановлених обставин і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З огляду на вищевикладене колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що місцевий господарський суд виконавши всі вимоги процесуального закону і всебічно перевіривши обставини, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, в рішенні Господарського суду міста Києва повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами дослідженими в судовому засіданні.

Рішення Господарського суду міста Києва від 14 березня 2016 року у справі №910/1025/16 підлягає залишенню без змін.

Апеляційна скарга апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Техенергохім" на рішення Господарського суду міста Києва від 14 березня 2016 року у справі №910/1025/16 задоволенню не підлягає.

Пунктом 13 частини 2 статті 3 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що судовий збір не справляється за подання позовної заяви по відшкодування шкоди заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями або бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури або суду.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, п. 1 ч.1 ст. 103, ст.ст. 105 ГПК, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Техенергохім" на рішення Господарського суду міста Києва від 14 березня 2016 року у справі №910/1025/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 14 березня 2016 року у справі №910/1025/16 залишити без змін.

3. Справу №910/1025/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено протягом 20 днів до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 109 ГПК України.

Головуючий суддя М.Г. Чорногуз

Судді О.В. Агрикова

С.Г. Рудченко