КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" червня 2016 р. Справа№ 910/22156/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тищенко А.І.

За участю представників:

Від позивача: Дяченко С.В. - представник.;

Від відповідача: Бойко А.А. - представник;

Від третьої особи: не з'явився.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Державної фінансової інспекції України

на рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2015

у справі № 910/22156/15 (суддя Турчин С.О.)

за позовом Державної фінансової інспекції України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АЙКЮЖН"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Міністерство екології та природних ресурсів України

про стягнення 128 604,71 грн.

ВСТАНОВИВ:

Державна фінансова інспекція України звернулась до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "АЙКЮЖН", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Міністерства екології та природних ресурсів України про стягнення 128 604,71 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Державною фінансовою інспекцією України проведено позапланову ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності Міністерства екології та природних ресурсів України (третя особа), якою встановлено, що Товариством з обмеженою відповідальністю "АЙКЮЖН" завищено вартість послуг щодо створення науково-дослідної роботи за вказаним договором на загальну суму 128 604,71 грн., що відображено в акті від 14.11.2014 №31-21/47.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.10.2015 у справі №910/22156/15 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення суду мотивоване тим, що позивач не надав суду доказів порушення відповідачем вимог чинності правочину, укладеного між відповідачем та третьою особою, чи механізму спричинення збитків, а також не довів в чому саме це виявляється та яке право порушено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2015 у справі №910/22156/15 та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга позивача мотивована тим, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для вирішення справи, рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, не відповідає обставинам справи, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що відповідачем завищено вартість послуг щодо створення науково-дослідної роботи за вказаним договором на загальну суму 128 604,71 грн., за яку Міністерством екології та природних ресурсів України сплачено у повному обсязі, чим порушено вимоги ч. 7 ст. 180 Господарського кодексу України та п. 1, 2 додатку 3 Договору №118/270/12/2.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції України у справі №910/22156/15 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Тищенко А.І., суддів Михальської Ю.Б. та Лобаня О.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04 березня 2016 року поновлено строк подання апеляційної скарги, порушено апеляційне провадження у справі № 910/22156/15, справу призначено до розгляду на 07.04.2016, відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги до 07.04.2016.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.04.2016 апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції України залишено без розгляду у зв'язку з несплатою судового збору за подання апеляційної скарги.

Позивач повторно звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою вх. 09-08,1/4838/16 від 23.04.2016, у якій просив оскаржуване рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги Державної фінансової інспекції України задовольнити повністю.

Одночасно позивачем подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, у зв'язку з усуненням обставин, зазначених у п.5 ч. 1 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції України у справі №910/22156/15 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Отрюха Б.В., суддів Михальської Ю.Б.та Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.05.2016 апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції України прийнято до провадження, поновлено строк на апеляційне оскарження та призначено розгляд справи № 910/22156/15 на 14.06.2016.

14.06.2016 через відділ документального забезпечення суду від представника відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва без змін. У відзиві відповідач зазначає, що послуги за договором № 118/270/12/2 від 21.12.2012 року надані виконавцем у повному обсязі, належним чином, у визначений договором строк та прийняті і оплачені замовником. Крім того відсутній факт (подія) нанесення будь-яких збитків з боку виконавця при виконанні договору № 118/270/12/2 від 21.12.2012 року, а також вказує, що у позивача відсутні підстави і повноваження для звернення до господарського суду із позовом, оскільки будь-яких вимог до відповідача позивач не висував.

В судове засідання, призначеному на 14.06.2016, повноважний представник третьої особи не з'явився. Представники позивача та відповідача не заперечували проти відкладення розгляду справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.06.2016 розгляд апеляційної скарги Державної фінансової інспекції України відкладено на 30.06.2016.

В судове засідання, призначеному на 30.06.2016, повноважний представник третьої особи не з'явився.

Представник позивача у судовому засіданні підтримував доводи, викладені ним у апеляційній скарзі, просив її задовольнити, рішення суду скасувати, позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримував доводи, викладені ним у відзиві на апеляційну скаргу, заперечував проти задоволення апеляційної скарги позивача та просив суд рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2015 у справі №910/22156/15 залишити без змін.

Враховуючи те, що у матеріалах справи містяться докази належного повідомлення третьої особи про дату, час і місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, а саме повідомлення про вручення поштового відправлення, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представника третьої особи.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу, відзив на неї, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, судова колегія встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.11.2012 року Товариство з обмеженою відповідальністю "АЙКЮЖН" було визнано переможцем відкритих торгів по закупівлі послуг для Міністерства екології та природних ресурсів України (предмет закупівлі: 1.1 01 Дослідження та розробки в галузі фізико-математичних наук ("створення, постійне оновлення та функціонування банку даних найкращих доступних технологій та методів керування, що застосовуються для зменшення обсягів викидів забруднюючих речовин та парникових газів (2 етап) ") (а.с. 106-107)

22.11.2012 року наказом директора Товариства з обмеженою відповідальністю "АЙКЮЖН" створено робочу групу проекту та розпочато роботи по проекту відповідно до тендерної документації відкритих торгів (а.с. 108)

21.12.2012 між замовником - Міністерством екології та природних ресурсів України в особі заступника Міністра - керівника апарату Мормуля Д.Д., що діє на підставі Положення про Міністерство, та виконавцем -Товариством з обмеженою відповідальністю "АЙКЮЖН" в особі директора Дешевого О.А., що діє на підставі Статуту, укладено Договір про закупівлю послуг за державні кошти №118/270/12/2 (далі, Договір).

За умовами п. 1.1 Договору, виконавець зобов'язувався у 2012 році надати послуги з виконання науково-дослідних робіт, проведення досліджень та розробок в галузі фізико-математичних наук (створення, постійне оновлення та функціонування банку даних найкращих доступних технологій та методів керування, що застосовуються для зменшення обсягів викидів забруднюючих речовин та парникових газів (2 етап), а замовник - прийняти та оплатити такі послуги.

Пунктами 3.1 та 3.2 Договору встановлено, що ціна Договору становить 243 000,00 грн. без ПДВ. Ціна Договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін.

Згідно з 4.1 Договору розрахунки проводяться шляхом оплати замовником після пред'явлення виконавцем рахунка на оплату наданих послуг та підписання сторонами Акта здавання-приймання наданих послуг.

Відповідно до п. 6.3.4 Договору по закінченню надання послуг виконавець надає замовнику три комплекти наукової технічної продукції (звіт), передбаченої технічним завданням та умовами договору; Акт здавання-приймання наданих послуг, у тому числі кошториси фактичних витрат з розшифруванням за статтями, включаючи кошториси фактичних витрат від співвиконавців. Акти звірки розрахунків, акти здавання-приймання необоротних активів.

Пунктом 10.1 Договору Договір набирає чинності з дати підписання і діє до 28.12.2012 р.

Між сторонами підписано Додаток № 3 до Договору "Калькуляція кошторисної вартості роботи", відповідно до якої договірна ціна становить 243 000,00 грн.

На виконання умов Договору відповідач виконав, а Міністерство екології та природних ресурсів України прийняло обумовлені Договором послуги, що підтверджується Актом № 1 здавання-приймання наданих послуг від 27.12.2012, який підписаний уповноваженими представниками сторін Договору без зауважень (а.с. 85).

Крім того, 27.12.2012 між сторонами Договору підписаний акт приймання необоротних активів (а.с. 86).

25.02.2013 Міністерство екології та природних ресурсів України повністю розрахувалося з Товариством з обмеженою відповідальністю "АЙКЮЖН" за надані послуги згідно з Договором № 118/270/12/2.

Державною фінансовою інспекцією України на виконання ухвал Печерського районного суду міста Києва від 13.10.2014 № 757/28762/14-к та від 28.10.2014 № 757/30710/14-к проведено позапланову ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності Міністерства екології та природних ресурсів України, про що складено акт від 14.11.2014 р. № 31-21/47.

У зазначеному акті встановлено, що з метою документального підтвердження виду, обсягу і якості операцій та розрахунків для з'ясування їх реальності та повноти відображення в обліку Міністерства екології та природних ресурсів України, проведено зустрічну звірку в Товаристві з обмеженою відповідальністю "АЙКЮЖН", який був виконавцем науково-дослідних робіт за бюджетною програмою 2401270 "Здійснення природоохоронних заходів". Проведеною зустрічною звіркою з Товариством з обмеженою відповідальністю "АЙКЮЖН" встановлено факт не підтвердження первинними документами витрат, включених Товариством до калькуляцій кошторисної вартості за договором № 118/270/12/2, укладеним з Міністерством екології та природних ресурсів України на загальну суму 128 604,71 гривні.

Під час проведення зустрічної звірки встановлено, що до акту здавання - приймання наданих послуг за Договором № 118/270/12/2 Товариством з обмеженою відповідальністю "АЙКЮЖН" включено витрати на оплату праці за грудень 2012 на суму 121 455,30 грн та відрахування внесків на соціальні заходи (36,77% від заробітної плати) на суму 44 659,11 гривень. При цьому, згідно з розрахунково-платіжною відомістю з оплати праці за грудень 2012, сума понесених витрат Товариством з обмеженою відповідальністю "АЙКЮЖН" на оплату праці працівників за період з 21.12.2012 по 27.12.2012 (7 календарних днів) становить 27 425,39 грн. (121 455,30 грн. * 7/31) та відрахування внесків на соціальні заходи становить 10 084,31 грн. (27 425,39 грн. * 36,77/100).

За твердженням позивача, відповідачем завищено вартість послуг щодо створення науково - дослідної роботи за вказаним договором на загальну суму 128 604,71 грн., внаслідок чого державному бюджету в особі Міністерства екології та природних ресурсів України завдано збитків суму 128 604,71 гривень.

В свою чергу, Міністерство екології та природних ресурсів України, відмовилася від підписання акту від 14.11.2014 р. № 31-21/47 та не усунула встановлених ревізією порушень.

У зв'язку з вищенаведеного, позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути суму збитків у розмірі 128 604,71 грн. з відповідача в дохід Державного бюджету України.

У своїй позовній заяві та апеляційній скарзі Державна фінансова інспекція України зазначає, що відповідачем неправомірно завищено вартість послуг щодо створення науково-дослідної роботи за вказаним договором на загальну суму 128 604,71 грн., що відображено в акті від 14.11.2014 №31-21/47.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилається на те, що Товариство з обмеженою відповідальністю "АЙКЮЖН" повністю виконало свої зобов'язання по Договору №118/270/12/2 від 21.12.2012, про що свідчить підписаний сторонами Акт № 1 здавання-приймання наданих послуг від 27.12.2012 та акт приймання необоротних активів. Відповідач вказує на відсутність зауважень та претензій до об'ємів, переліку, строків, вартості послуг зі сторони позивача.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Згідно частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до частини 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За своїм змістом даний Договір про закупівлю послуг за державні кошти від 21.12.2012 №118/270/12/2 (а.с. 18-21) є договором про надання послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

В силу вимог статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання або зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610, 611 Цивільного кодексу України, порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 632 Цивільного кодексу України закріплено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. 180 Господарського кодексу України при укладанні господарських договорів сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити, зокрема, ціну договору. Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України. За згодою сторін у господарському договорі може бути передбачено доплати до встановленої ціни за продукцію (роботи, послуги) вищої якості або виконання робіт у скорочені строки порівняно з нормативними.

Як було зазначено, у п. 3.1 Договору сторони погодили, що ціна Договору становить 243 000,00 грн. без ПДВ. Сторонами підписано Додаток № 3 до Договору "Калькуляція кошторисної вартості роботи", відповідно до якої договірна ціна становить 243 000,00 грн.

Таким чином, під час укладення Договору № 118/270/12/2 від 21.12.2012 р. сторонами на основі вільного волевиявлення було погоджено умови щодо ціни, Договір укладено за результатами проведення конкурсних торгів, результати яких у встановленому законодаством порядку не оскаржувались, доказів протилежного суду надано не було.

Крім того, під час дії Договору № 118/270/12/2 від 21.12.2012 р. сторони не скористались правом, наданим п. 3.2 Договору, щодо зменшення договірної ціни.

Відповідно до ч. 3 ст. 632 Цивільного кодексу України, зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Таким чином, посилання позивача на результати перевірки, як на підставу для задоволення позовних вимог, є неправомірними, оскільки виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладеного між сторонами правочину та не можуть ніяким чином їх змінювати, а є лише підставою для притягнення до відповідальності посадових осіб у встановленому законом порядку. Аналогічну позицію наведено у постановах від 17.06.2014р., від 10.02.2015р. та від 04.03.2015р. Вищого господарського суду України по справах №910/20699/13, №906/1193/14 і №904/5477/14 відповідно.

Крім того, Міністерство екології та природних ресурсів України, акт ревізії від 14.11.2014 р. № 31-21/47 не підписало, жодних вимог до відповідача щодо завищення вартості наданих послуг не заявляло, відносини, які виникли з № 118/270/12/2 про закупівлю послуг за державні кошти, стосуються тільки сторін Договору.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб'єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно, за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про державні закупівлі, діяльністю суб'єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні.

Пунктами 1, 7, 10 частини 1 статті 10 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" органу державного фінансового контролю надається право: перевіряти в ході державного фінансового контролю грошові та бухгалтерські документи, звіти, кошториси й інші документи, що підтверджують надходження і витрачання коштів та матеріальних цінностей, документи щодо проведення процедур державних закупівель, проводити перевірки фактичної наявності цінностей (коштів, цінних паперів, сировини, матеріалів, готової продукції, устаткування тощо); пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на приведення роботи підконтрольної організації у відповідність із вимогами законодавства у майбутньому і є обов'язковою до виконання. Що ж стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово відшкодовані шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення органу державного фінансового контролю до суду з відповідним позовом.

Орган державного фінансового контролю має право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути кошти на відшкодування виявлених в ході перевірки збитків.

Звертаючись до суду з позовом та апеляційною скаргою, Державна фінансова інспекція України зазначає, що кошти у розмірі 128 604,71 грн. є збитками, що завдані Державному бюджету України в особі Міністерства екології та природних ресурсів України.

Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Визначення збитків та види збитків дано законодавцем у статті 22 Цивільного кодексу України та розширеному тлумаченню вони не підлягають. Суд також враховує презумпцію правомірності правочину (стаття 204 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 224 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила правопорушення, в силу частини 1 статті 225 Господарського кодексу України, включаються:

- вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;

- матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Притягнення до цивільно-правової відповідальності можливо лише при наявності певних, передбачених законом умов. Їх сукупність утворює склад цивільного правопорушення, який і є підставою цивільно-правової відповідальності.

З огляду на положення статті 22 Цивільного кодексу України, статті 224 Господарського кодексу України для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Вищевказаної правової позиції дотримується Верховний Суд України у постановах від 20.12.2010 у справі №06/113-38, від 04.07.2011 у справі №51/250.

Отже, пред'явлення вимоги про відшкодування збитків, що полягають, як вбачається із позовної заяви та апеляційної скарги, із втрат у зв'язку із порушенням відповідачем своїх зобов'язань за Договором про закупівлю послуг, покладає на позивача обов'язок довести наявність складових, визначених вищенаведеними нормами.

Відповідно до частини 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частина 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Отже, відповідно до вказаних норм тягар доказування тієї чи іншої обставини покладається виключно на сторону, яка посилається на ті чи інші обставини, в даному випадку, доказування позивачем, що надало б правові підстави для стягнення з відповідача збитків.

Однак, як вірно встановлено судом першої інстанції, позивач, всупереч наведених норм, не надав доказів наявності усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки відповідача, причинного зв'язку між протиправною поведінкою відповідача та збитками, а також в чому саме це виявляється.

Судом враховано волевиявлення сторін при укладенні Договору на настання певних юридичних наслідків, добровільність дій при укладенні спірного договору, а також відсутність зауважень до вартості послуг, що підтверджується підписаним в двосторонньому порядку Акту № 1 здавання-приймання наданих послуг від 27.12.2012 та акту приймання необоротних активів від 27.12.2012.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Відповідно до частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищевикладене, заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Державної фінансової інспекції України є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції України на рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2015 у справі №910/22156/15 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2015 у справі №910/22156/15 залишити без змін.

Матеріали справи №910/22156/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді Ю.Б. Михальська

А.І. Тищенко