ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2016 р. Справа № 917/767/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Диканька Млин, вул. Тельмана, 21, смт. Диканька, Полтавська область, 38500

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1 А, м. Полтава, 36000

про стягнення 8880 грн. 00 коп.

Суддя Гетя Н.Г.

Представники 07.06.2016 р., 23.06.2016 р.:

від позивача: ОСОБА_2

від відповідача: ОСОБА_3, ОСОБА_4

Представники 30.06.2016 р.:

від позивача: відсутні

від відповідача: ОСОБА_3, ОСОБА_4

У судових засіданнях 07.06.2016 року та 23.06.2016 р. було оголошено перерву згідно ст.77 ГПК України для надання можливості сторонам подати додаткові докази, про що представники сторін були повідомлені під розписку (арк.74,82 справи).

Після виходу з нарадчої кімнати, суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення згідно ст.85 ГПК України та повідомив дату складання повного тексту рішення.

Суть спору: Розглядається позовна заява про стягнення з відповідача 8880,00 грн. попередньої оплати (авансу) за договором на виконання робіт №12/11-16 від 11.01.2016 року.

Представник позивача на задоволенні позовних вимог наполягає, з підстав викладених у позовній заяві, зокрема посилається на ст. 849 ЦК України, ст.. 1212 ЦК України та п. 3.5 Договору, згідно якого на думку позивача, замовник має право розірвати Договір в односторонньому порядку. При цьому сплачений аванс повертається замовнику з урахуванням інфляційних витрат розрахованих за весь період користування коштами замовника.

Відповідач у відзиві зазначає, що дійсно між сторонами укладено даний договір, роботи ним були виконані, проте позивачем не підписаний ОСОБА_3 приймання передачі. Також у відзиві відповідач зазначає, що прострочення виконання зобовязання за Договором відсутнє, оскільки підрядник відразу приступив до виконання проектних робіт з моменту отримання від замовника вихідних даних, необхідних характеристик, іншої інформації, та закінчив їх вчасно, тобто у строк визначений умовами договору.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

11.01.2016 р. між сторонами був укладений договір на виконання робіт №12/11-16 (далі Договір; а.с.25-27), згідно умов якого підрядник (відповідач) бере на себе зобовязання своїми силами і засобами за рахунок замовника (позивача) виконати зазначені в пункті 1.2 Договору роботи, а замовник зобовязується прийняти результати таких робіт (проектну та/або технічну документацію) і сплатити підряднику вартість виконаних робіт..

За умовами п.1.2 цього Договору, обєкт робіт: розробка документації: проведення розрахунків та розробка реєстрових карт твердих відходів, що утворюються на проммайданчику, для оформлення звіту, декларації та здача робіт замовнику.

Згідно п. 2.1 Договору, позивач зобовязаний зокрема, надати підряднику вихідні дані, необхідні характеристики й іншу інформацію щодо обєкта визначеного в п. 1.2 Договору, у строк не пізніше 5 календарних днів після набуття чинності Договором.

Розділом 3 «Порядок виконання робіт передбачено, що підрядник приступає до виконання проектних робіт за Договором не пізніше 3-х календарних днів з моменту отримання від замовника вихідних даних, необхідних характеристик та іншої інформації щодо обєкта, визначеного в п. 1.1 Договору (п. 3.1 Договору). Початок робіт за договором підписання договору та отримання авансу. Кінцевий термін виконання проектних робіт за договором: сорок пять календарних днів після початку робіт (п.п.3.4-3.5 Договору).

Як зазначає позивач, він 18.01.2016 р. платіжним дорученням №1654 від 18.01.2016 р. (а.с. -28) оплатив роботи визначені Договором, однак відповідач за даними позивача не виконав свої зобовязання, в звязку з чим, позивач 23.03.2016 цінним листом з описом вкладення та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення надіслав відповідачу претензію вимогу №2 (вих. №11 від 24.03.2016 р.) (а.с. -29-32), в якій окрім стягнення авансу, повідомив про одностороннє розірвання договору №12/11-16 в порядку ст.. 849 ЦК України та на підставі п. 6.5 Договору.

Таким чином, враховуючи, що за даними позивача відповідач на час розгляду справи не повернув аванс сплачений позивачем, останній звернувся до суду з вимогою стягнути з відповідача 8880,00 грн попередньої оплати по договору на виконання робіт №12/11-16 від 11.01.2016 р. посилаючись на ст.. 1212 ЦК України та п. 6.5 Договору.

При винесенні рішення суд виходив з наступного:

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно до ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати обов'язки відповідно до договору.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах ставляться.

Спірні правовідносини, які є предметом розгляду, виникли на підставі договору на виконання робіт №12/11-16 від 11.01.2016, які за своєю правовою природою та визначеними сторонами умовами є договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт.

Відповідно до ч.1 ст. 887 Цивільного кодексу України за договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт підрядник зобов'язується розробити за завданням замовника проектну або іншу технічну документацію та (або) виконати пошукові роботи, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити їх.

Також статтею 888 Цивільного кодексу України визначено, що за договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт замовник зобов'язаний передати підрядникові завдання на проектування, а також інші вихідні дані, необхідні для складання проектно-кошторисної документації.

Підрядник зобов'язаний додержувати вимог, що містяться у завданні та інших вихідних даних для проектування та виконання пошукових робіт, і має право відступити від них лише за згодою замовника.

Відповідно до ст. 890 Цивільного кодексу України підрядник зобов'язаний:

1. виконувати роботи відповідно до вихідних даних для проведення проектування та згідно з договором;

2. погоджувати готову проекту-кошторисну документацію із замовником, а в разі необхідності - також з уповноваженими органами державної влади та органами місцевого самоврядування;

3. передати замовникові готову проектно-кошторисну документацію та результати пошукових робіт.

Отже, законодавцем перш за все акцентовано увагу на обов'язок підрядника виконувати роботи відповідно до вихідних даних на проектування та договору.

В п. 2.1 договору також зазначено, що замовник зобовязаний надати підряднику вихідні дані, необхідні характеристики й іншу інформацію щодо обєкта визначеного в п. 1.2 Договору, у строк не пізніше 5 календарних днів після набуття чинності Договором. Підрядник приступає до виконання проектних робіт за Договором не пізніше 3-х календарних днів з моменту отримання від замовника вихідних даних, необхідних характеристик та іншої інформації щодо обєкта, визначеного в п. 1.1 Договору (п. 3.1 Договору).

Відповідно до ч. 1 статті 846 ЦК України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Згідно з ч. 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

З огляду на сукупний аналіз змісту умов договору, вбачається, що початок виконання робіт повязується з виконанням позивачем певних умов:

1. не пізніше 3-х календарних днів з моменту отримання від замовника вихідних даних, необхідних характеристик та іншої інформації щодо обєкта, визначеного в п. 1.1 Договору (п. 3.1 Договору);

2. підписання Договору та перерахування авансу.

Матеріалами справи підтверджено, та не заперечується відповідачем, що договір підписано 11.01.2016 р., аванс перераховано 18.01.2016 р. платіжним дорученням 1654. Однак, докази передачі відповідачу вихідних даних у матеріалах справи відсутні. Таким чином, вимоги вищенаведених статей Цивільного кодексу України та умов Договору щодо надання позивачем вихідних даних відповідачу для початку роботи позивачем не виконано, а тому суд не вбачає підстав вважати, що відповідач мав приступити до виконання роботи 19.01.2016 р. та виконати роботи у строк до 04.03.2016 р. В матеріалах справи відсутні належні докази порушення відповідачем договірних зобов'язань.

В той же час, як встановлено судом, позивач 23.03.2016 цінним листом з описом вкладення та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення надіслав відповідачу претензію вимогу №2 (вих. №11 від 24.03.2016 р.) (а.с. -29-32), в якій окрім стягнення авансу, повідомив про одностороннє розірвання договору №12/11-16, посилаючись на п. 6.5 Договору.

Відповідно до ст. 652 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Пунктом 6.5 Договору встановлено, що договір може бути розірваний за згодою Сторін. У разі невиконання однією стороною своїх обовязків за Договором інша сторона має право вимагати розірвання Договору в судовому порядку у випадках передбачених законодавством. У разі невиконання п. 3.5 (Кінцевий термін виконання проектних робіт за договором: сорок пять календарних днів після початку робіт) позивач має право розірвати Договір в односторонньому порядку. При цьому сплачений аванс, передбачений п. 4.2 повертається замовнику з урахуванням інфляційних втрат розрахованих за весь період користування коштами замовника.

Судом досліджено умови договору та встановлено, що п. 4.2 Договору, на який іде посилання в п. 6.5 договору, визначає, що підрядник має статус платника єдиного податку. При цьому жодним пунктом договору не визначено порядок сплати авансу та його повернення.

Таким чином, враховуючи, що норми закону та умови договору встановлюють право замовника відмовитись від договору підряду у випадку порушення підрядником строків виконання робіт, суд дійшов висновку, що відмова позивача від договору №12/11-16 від 11.01.2016 р., викладена в претензії - вимозі №2 вих 11 від 24.03.2016 р. була неправомірною, в звязку з тим, що не надано належних доказів, які б свідчили про порушення відповідачем договірних зобов'язань, а отже, суд не приймає до уваги твердження позивача про розірвання договору №12/11-16 від 11.01.2016 р. на підставі п. 6.5 Договору. Так само є необґрунтованою вимога позивача про повернення авансу на підставі п. 6.5 Договору та ст.. 849 ЦК України.

Так, за умовами ст. 849 Цивільного кодексу України, на яку позивач посилається в позовній заяві, якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків (частина 2 ст. 849 Цивільного кодексу України).

З огляду на вищенаведене, вказані норми ст. 849 Цивільного кодексу України передбачають існування особливостей правових наслідків відмови замовника від договору підряду, які полягають у появі в останнього права звернення до підрядника, який виконує роботу повільно та не виконає її у строк, встановлений договором підряду, саме з вимогами про відшкодування збитків. Таким чином, у позивача відсутні правові підстави для стягнення авансу на підставі ст.. 849 ЦК України.

Крім того, позивач, обґрунтовуючи позовну вимогу про стягнення з відповідача 8880,00 грн. коштів (авансу), посилається на приписи ст. 1212 Цивільного кодексу України.

За положеннями ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

- повернення виконаного за недійсним правочином;

- витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

- повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні;

- відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Як вбачається з зазначеної норми, цей вид позадоговірних зобов'язань породжують такі юридичні факти: 1/ набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2/ відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Оскільки між сторонами у справі укладено договір №12/11-16 від 11.01.2016 р., а кошти, які позивач просить стягнути з відповідача, отримано останнім в якості авансу за роботи, які повинні бути виконані за договором, то такі кошти набуто за наявності правової підстави, а тому не можуть бути витребувані відповідно до положень ст. 1212 ЦК України як безпідставне збагачення.

За таких обставин, вказана у позові норма, що є визначальною у конкретизації підстави позову - ст. 1212 Цивільного кодексу України (перебування коштів у відповідача за відсутності правової підстави) - в будь-якому випадку не може бути застосована у даних правовідносинах.

За таких обставин, позовні вимоги ТОВ «ДиканькаМлин» до ФОП ОСОБА_1 про стягнення 8880,00 грн не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

За викладеного, застосовуючи основні конституційні засади судочинства, принцип верховенства права, виходячи з фактичних обставин справи, зясування природи дійсних правовідносин між сторонами у даному спорі та чинного законодавства України, яке повинно застосовуватися до них при вирішенні спору, господарський суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Судовий збір, покладається позивача відповідно до приписів ст.49 ГПК України

На підставі матеріалів справи та керуючись статтями 32, 33,43,49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Відмовити в задоволенні позовних вимог

Повне рішення складено 01.07.2016 р.

Суддя Н.Г. Гетя