КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" липня 2016 р. Справа№ 910/5267/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Коршун Н.М.

Дикунської С.Я.

при секретарі Шмиговській А.М.

за участю представників:

від позивача - Герасименко Р.І. (довіреність №ГН-23-Ю/2016 від 04.01.2016 р.)

від відповідача - не з'явився

розглянувши матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія»

на рішення господарського суду міста Києва від 23.05.2016 р.

у справі №910/5267/16 (суддя Плотницька Н.Б.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Вусо»

до Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія»

про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Вусо» звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» про стягнення страхового відшкодування в розмірі 8949,93 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 23.05.2016 р. позов задоволено повністю. Стягнуто з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 8949,93 грн. та 1378,00 грн. судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням принципу повного, всебічного та об'єктивного розгляду справи, без дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, а також з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Представник позивача в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив відмовити в її задоволенні, рішення залишити без змін.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Враховуючи те, що в матеріалах справи містяться докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, а строки розгляду апеляційної скарги обмежені ст. 102 ГПК України, колегія суддів, вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку без участі представника відповідача.

Колегія суддів зазначає, що ухвалою від 16.06.2016 р. явка сторін у судове засідання обов'язковою не визнавалась.

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, апеляційний господарський суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до довідки про дорожньо-транспортну пригоду № 69058781 та постанови Залізничного районного суду м. Львова від 11.08.2015 р. у справі № 462/5431/15-п встановлено, що 24.07.2015 р. ОСОБА_3, керуючи автомобілем Mazda СХ 9, державний номер НОМЕР_1, порушив пункт 10.9 Правил дорожнього руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем Mazda СХ 5, державний номер НОМЕР_2, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів.

Вищевказаною постановою ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

22.07.2015 р. між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Вусо» (страховик) та ОСОБА_4 (страхувальник) було укладено договір добровільного страхування наземного транспортну № 2-01, відповідно до умов якого застраховано майнові інтереси страхувальника, що не суперечать чинному законодавству України, пов'язані з володінням, користуванням або розпорядженням транспортним засобом марки Mazda СХ 5, державний номер НОМЕР_2.

Згідно ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Вищезазначена норма кореспондується з приписами ст. 979 ЦК України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про страхування», страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 9 Закону України «Про страхування» визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Згідно ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування», здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до рахунку № 025 від 27.07.2015 р., виставленого Товариством з обмеженою відповідальністю «Ніко-Захід», фактична вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Mazda СХ 5, державний номер НОМЕР_2, складає 8949,93 грн.

Згідно страхового акта № 2554-02 від 13.08.2015 р. та розрахунка суми страхового відшкодування до нього, складеного позивачем, розмір страхового відшкодування складає 8949,93 грн.

На підставі заяви на виплату страхового відшкодування, позивачем виплачено страхове відшкодування в розмірі 8949,93 грн. на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніко-Захід», що підтверджується платіжним дорученням № 9624 від 13.08.2016 р., належним чином засвідчена копія якого наявна в матеріалах справи.

Відповідно до відомостей з Централізованої бази даних Моторного (транспортного) страхового бюро України, станом на дату ДТП, цивільна відповідальність власника транспортного засобу Mazda СХ 9, державний номер НОМЕР_1 була застрахована Приватним акціонерним товариством «Страхове товариство «Гарантія» згідно Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/4089949 з встановленим розміром страхової суми за шкоду заподіяну майну - 50000,00 грн., франшизи - 0 грн. 00 коп.

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

У відповідності до ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов'язку боржника третьою особою.

Згідно ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

У зв'язку з виплатою страхового відшкодування страхувальнику, позивач набув право вимоги до особи відповідальної за заподіяний збиток, оскільки відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до позивача у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування перейшло право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Оскільки цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки Mazda СХ 9, державний номер НОМЕР_1, була застрахована Приватним акціонерним товариством «Страхове товариство «Гарантія» за Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/4089949, відповідно до положень Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язок щодо відшкодування збитку, завданого внаслідок ДТП водієм транспортного засобу Mazda СХ 9, державний номер НОМЕР_1, власнику автотранспортного засобу марки Mazda СХ 5, державний номер НОМЕР_2, покладається на відповідача.

Згідно п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Пунктом 12.1. ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» предбачено, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якої відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Відповідно до Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/4089949 розмір франшизи складає 0 грн 00 коп., розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну - 50000,00 грн.

Твердження відповідача, викладені в апеляційній скарзі, оцінюються колегією суддів критично, оскільки відповідно до підпункту 33.1.4 пункту 33.1 ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язок повідомлення страховика, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності про дорожньо-транспортну пригоду покладено саме на водія транспортного засобу причетного до дорожньо-транспортної пригоди. Таким чином, вказана норма регулює відносини страховика і страхувальника за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а позивач не є суб'єктом цього договору. Крім того, відповідач не позбавлений права звернутися до страхувальника за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів з регресним позовом в порядку п. «ґ» пп. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

В постанові Верховного Суду України від 16.09.2015 р. по справі №6-284цс15 зазначено, що сам по собі факт неповідомлення страховика про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення як підстава для відмови у позові, враховуючи те, що сам факт настання страхового випадку не оспорюється.

Крім того, слід зазначити, що право вимоги позивача до відповідача виникло не на підставі договору (полісу) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, позивач не є стороною укладеного договору (полісу) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/4089949, а тому посилання відповідача на Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» оцінюються колегією суддів критично, оскільки норми цього Закону не встановлюють обов'язків для позивача та регулюють відносини між страховиком та страхувальником по полісу, в той же час право вимоги у позивача виникає на підставі ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» внаслідок виплати страхового відшкодування за договором добровільного страхування.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача страхового відшкодування в межах страхової суми за шкоду, заподіяну майну в розмірі 8949,93 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем, в порушення зазначеної норми, належним чином апеляційну скаргу не обґрунтовано, доказів та підстав для скасування рішення суду першої інстанції апеляційному суду не наведено.

З огляду на викладене, посилання скаржника на те, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням принципу повного, всебічного та об'єктивного розгляду справи, без дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, а також з порушенням норм матеріального та процесуального права, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Крім того, доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду та не підтверджуються наявними матеріалами справи.

Тому колегія суддів вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 23.05.2016 р. у даній справі є таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи, у зв'язку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 23.05.2016 р. у справі №910/5267/16 залишити без змін.

Справу №910/5267/16 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання судовим рішенням апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді Н.М. Коршун

С.Я. Дикунська