ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

22.03.2016р. Справа №917/115/16

За позовом Державного підприємства "Чутове", вул. Будівельна, 2, смт.Чутове, Чутівський район, Полтавська область, 38800

до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Ніка", вул.Леніна, 18, с.Василівка, Чутівський район, Полтавська область, 38850

про витребування документів

суддя Іваницький Олексій Тихонович

секретар судового засідання Жадан Т.С.

представники сторін:

від позивача: не з"явився

від відповідача: ОСОБА_1 дов. №10/16 від 17.02.2016р.

СУТЬ СПРАВИ: розглядається позовна заява про витребування документів, а саме копії виписок з поточного рахунку, що відкритий в банку СТОВ "Ніка" для здійснення розрахунків по спільній діяльності; документи, підтверджуючі проведення витрат по договору спільної діяльності; документи, що підтверджують оприбуткування продукції по договору спільної діяльності.

22.03.2016р. за вх. канцелярії суду №3577 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. У вказаному відзиві відповідач зазначає, що не має можливості надати витребувані документи, оскільки вони були вилучені на підставі ухвали слідчого судді Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області. Суд поданий відзив прийняв та залучив до матеріалів справи.

Позивач повноважного представника у судове засідання не направив, ухвала суду про порушення провадження по справі повернулася до суду з відміткою поштового відділення "за закінченням терміну зберігання".

Відповідно до пункту 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і повернуто підприємством зв'язку з посиланням на закінчення строку зберігання поштового відправлення, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Оскільки судом були виконані вказані норми, позивач вважається повідомленим про час та місце розгляду справи.

Враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду спору по суті, приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР) щодо права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, суд не оцінює вказані обставини як підставу для подальшого відкладення розгляду справи. Спір розглядається за наявними матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, Державне підприємство "Чутове" у прохальній частині просить суд, зокрема, витребувати документи, а саме копії виписок з поточного рахунку, що відкритий в банку СТОВ "Ніка" для здійснення розрахунків по спільній діяльності; документи, підтверджуючі проведення витрат по договору спільної діяльності; документи, що підтверджують оприбуткування продукції по договору спільної діяльності.

Приписами статті 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Як передбачено статтями 1 та 2 Господарського процесуального кодексу України правом на пред'явлення позову до господарського суду наділені, зокрема, юридичні особи, а суд шляхом вчинення позовного провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Захист же цивільних прав - це передбаченні законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Згідно з частини 6 статті 13 Цивільного кодексу України у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п'ятою цієї статті, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Нормами статті 16 Цивільного Кодексу України та статті 20 Господарського Кодексу України передбачено, що особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цими статтями способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Виходячи з системного аналізу вище наведених правових норм випливає, що захист прав особи здійснюється способом, що визначений законодавством.

Проте, серед способів захисту, передбачених статтею 16 Цивільного Кодексу України та статті 20 Господарського Кодексу України, не передбачено такого способу захисту, як установлення правовідносин, в тому числі шляхом зобов'язання особи надати документи.

Згідно статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд вважає, що до компетенції суду не віднесені повноваження щодо встановлення юридичного факту і суд, як орган державної влади, зобов'язаний діяти у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, у зв'язку з чим приходить до висновку, що позивачем невірно обрано спосіб захисту його прав та інтересів, які, на його думку, порушено відповідачем.

Підсумовуючи вищевикладене, суд відзначає відсутність належних доказів щодо обставин, передбачених статтею 104 Господарського процесуального кодексу України, які підтверджували б наявність підстав для задоволення позовних вимог.

У відповідності з пунктом 4 частиною 3 статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі вищенаведеного суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Враховуючи викладене, матеріали справи, обставин справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши і оцінивши подані додаткові докази, керуючись статтями 4 - 47, 22, 28, 32 - 34, 36, 43, 44 - 45, 471, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, у нарадчій кімнаті, суд, -

В И Р І Ш И В :

Відмовити в позові повністю.

СУДДЯ Іваницький О.Т.

Повне рішення складено 29.03.2016р.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.