ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" червня 2016 р.Справа № 922/1706/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Байбака О.І.

при секретарі судового засідання Рученко К.Д.

розглянувши справу

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Харків
до Державного підприємства "Сільськогосподарське підприємство Дергачівської виправної колонії № 109 управління Державної пенітенціарної служби України в Харківської області", с. Дворічний Кут, Дергачівський р.-н, Харківська обл.
про стягнення 102755,53 грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_2 (довіреність б/н від 07.04.2016 р.);

відповідача - Шевченко Ю.О. (довіреність № П9/174 від 13.05.2016 р.)

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1, м. Харків (далі за текстом - позивач) звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Державного підприємства "Сільськогосподарське підприємство Дергачівської виправної колонії № 109 управління Державної пенітенціарної служби України в Харківської області", с. Дворічний Кут, Дергачівський р.-н, Харківська обл. (далі за текстом - відповідач) 84460,00 грн. - заборгованості за укладеним між сторонами договором оренди комбайна BIZON Z-110/5 № 0706/16 від 06.07.2015 р., 16089,72 грн. - штрафних санкцій, 2205,81 грн. - 3% річних.

Позов обґрунтовано з посиланням на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 02.06.2016 р. зазначений позов прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 14.06.2016 р.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 14.06.2016 р. розгляд справи відкладено на 29.06.2016 р.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву (вх. № 20940 від 24.06.2016 р.), в якому визнав заявлений позивачем позов частково, а саме: в сумі 84460 грн. основного боргу, 2135,99 грн. річних та 15725,20 грн. штрафних санкцій.

На судове засідання 29.06.2016 р. прибули представники позивача та відповідача.

Представник позивача підтримує позицію, викладену в позовній заяві, просить її задовольнити.

Представник відповідача визнає позов частково, а саме: в сумі зазначеній у відзиві на позовну заяву.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та доводи, суд встановив:

Як свідчать матеріали справи, 06.07.2015 р. позивач та відповідач (сторони) уклали договір № 0706/16 оренди комбайна марки "BIZON Z-110/5" (а.с. 11-13), за умовами якого позивач, як орендодавець передає, а відповідач, як орендар, приймає у тимчасове користування цей комбайн для прибирання урожаю ранніх зернових (п. 1.1. договору).

Згідно з п. 3.3.2 договору, відповідач зобов'язується своєчасно здійснювати орендні платежі.

Згідно з п. 4.1. договору, розмір орендної плати складає 590 грн. за 1 зібраний гектар ранніх зернових.

Згідно з вимогами п. 5.1 та п. 4.5 договору, розрахунки з орендної плати здійснюються орендарем протягом 5 банківських днів з моменту підписання актів виконаних робіт.

Згідно з п. 4.6. договору, в разі невиконання умов, вказаних в пункті 4.5. договору, орендар сплачує орендодавцю штраф в сумі 0,1% від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу.

Виконання позивачем умов договору підтверджується наступними актами здачі приймання виконаних робіт: від 22.07.2015 р. на суму 59000 грн., та від 26.05.2015 р. р. на суму 55460 грн. (а. с. 16-17)

Заборгованість за зазначеними актами відповідачем оплачена частково, а саме в сумі 30000 грн., що підтверджується випискою з особового рахунку відповідача (а.с.18).

Решту боргу в сумі 84460 грн. відповідач не сплатив.

Позивач надіслав відповідачу претензію від 14.10.2015 р. в якій вимагав оплатити існуючу заборгованість, проте, відповідні вимоги відповідачем виконані не були, що і стало підставами для звернення позивача до суду з позовом по даній справі.

Крім того, в зв'язку з простроченням відповідачем виконання своїх зобов'язань, позивачем на підставі умов договору та відповідних вимог чинного законодавства України нараховано до стягнення з останнього 16089,72 грн. штрафних санкцій та 2205,81 грн. 3% річних за певні періоди прострочення з 13.07.2015 р. по 04.05.2016 р.

Відповідач в процесі розгляду даної справи наявність основного боргу не заперечує.

Надаючи правову кваліфікацію відносинам, що стали предметом спору, суд виходить з наступного:

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до вимог ст. ст. 32, 34 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно зі ст. 762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Факт наявності у відповідача перед позивачем заборгованості в сумі 84460 грн. підтверджується матеріалами справи, та відповідачем не спростовується.

Строк виконання відповідачем зобов'язань з оплати є таким, що настав.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення зазначеного боргу з відповідача на користь позивача підлягають задоволенню.

Стаття 610 ЦК України вказує на те, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вже було зазначено вище, позивачем нараховано до стягнення з відповідача 2205,81 грн. 3% річних за період прострочення з 13.07.2015 р. по 04.05.2016 р. (розрахунок а.с. 24)

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок 3% річних, суд зазначає, що останнім при його здійсненні допущено певні арифметичні помилки та неточності, в т.ч. невірно визначено кількість днів допущеного відповідачем прострочення.

Здійснивши відповідний розрахунок за зазначений позивачем період прострочення з 13.07.2015 р. по 04.05.2016 р., суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача 1995,02 грн. 3% річних, а в решті позов про їх стягнення відмовити в зв'язку з безпідставністю їх нарахування до стягнення.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції можуть застосовуються у розмірі, визначеному умовами договору. При цьому їх розмір може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно зі ст.549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

У відповідності до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно із ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Як свідчить здійснений позивачем розрахунок штрафних санкцій, який є додатком до позовної заяви (а.с. 23), останній просить суд стягнути з відповідача 16089,72 грн. штрафних санкцій, в т.ч.:

10856 грн. штрафних санкцій за прострочення за актом від 22.07.2015 р. за період прострочення з 13.07.2015 р. по 13.01.2016 р.

5233,72 грн. штрафних санкцій за прострочення за актом від 26.08.2015 р. за період прострочення з 02.09.2015 р. по 02.03.2016 р.

Однак, перевіривши розрахунок позивача, перевіривши періоди нарахування останнім вказаної суми штрафних санкцій, суд дійшов висновку про те, що даний розрахунок є частково невірним, здійсненим без врахування дат початку прострочення відповідачем своїх зобов'язань з оплати за кожним актом, та відповідно з помилковим визначенням періоду, за яким можливе нарахування штрафних санкцій відповідно до Закону.

Суд здійснюючи відповідний розрахунок штрафних санкцій зазначає за змістом п. 5.1 та п. 4.5 договору, відповідач був зобов'язаний сплатити заборгованість за актом від 22.07.2015 р. - до 29.07.2015 р. та за актом від 26.08.2015 р. - до 02.09.2015 р.

Відповідно відповідач вважається таким, що прострочив виконання своїх зобов'язань за актом від 22.07.2015 р. - з 30.07.2015 р., та за актом від 26.08.2015 р. - з 03.09.2015 р. Саме з вказаних дат можливе нарахування відповідачу штрафних санкцій. Таке нарахування за змістом ч. 6 ст.232 Господарського кодексу України можливе протягом шести місяців, тобто до 30.01.2016 р. та 03.03.2016 р. відповідно.

Суд констатує, що клопотань про вихід за межі позовних вимог при винесенні рішення від позивача не надходило.

За таких обставин, позов в частині стягнення штрафних санкцій підлягає задоволенню частково, а саме в сумі 15115,72 грн., в т.ч.:

9912 грн. штрафних санкцій за прострочення за актом від 22.07.2015 р. за період прострочення з 30.07.2015 р. по 13.01.2016 р.

5203,72 грн. штрафних санкцій за прострочення за актом від 26.08.2015 р. за період прострочення з 03.09.2015 р. по 02.03.2016 р.

В решті позову про стягнення штрафних санкцій слід відмовити в зв'язку з безпідставністю їх нарахування до стягнення.

З урахуванням вимог ст. 44, 49 ГПК України, з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню судовий збір в сумі 1523,56 грн.

Керуючись ст. ст. 4-2, 4-3, 4-5, 22, 44, 49, 75, 84, 85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Сільськогосподарське підприємство Дергачівської виправної колонії №109 управління Державної пенітенціарної служби України в Харківської області" (адреса: 62351, Харківська обл., Дергачівський р-н, с. Дворічний Кут; ) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (адреса: 61022, АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) 84460 грн. заборгованості, 1995,02 грн. 3% річних, 15115,72 грн. грн. штрафних санкцій, 1523,56 грн. судового збору.

В решті позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 01.07.2016 р.

Суддя О.І. Байбак