донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

04.07.2016 справа №913/188/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
за участю представників сторін від позивача від відповідача не зявився; ОСОБА_4 за довіреністю;
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Концерну радіомовлення, радіозвязку та телебачення Луганська філія, м. Лисичанськ, Луганська область
на рішення господарського суду Луганської області
від08.04.2016 р. (підписано 13.04.2016 р.)
у справі№ 913/188/16 (суддя Масловський С.В.)
за позовомКонцерну радіомовлення, радіозвязку та телебачення Луганська філія, м. Лисичанськ, Луганська область
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Незалежна телерадіокомпанія "Ірта", м. Сєвєродонецьк, Луганська область
простягнення 160 625,34 грн.
В С Т А Н О В И В:

У лютому 2016 року до господарського суду звернувся Концерн радіомовлення, радіозвязку та телебачення Луганська філія, м. Лисичанськ, Луганська область (Позивач) із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Незалежна телерадіокомпанія "Ірта", м. Сєвєродонецьк, Луганська область (Відповідач) про стягнення заборгованості за телекомунікаційні послуги в розмірі 124 326,70 грн. та пені в розмірі 36 298,64 грн.

Рішенням господарського суду Луганської області від 08.04.2016 р. у задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

Позивач, не погодившись із рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог скарги заявник посилається на те, що рішення судом першої інстанції винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права України, а також суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи.

Зокрема, заявник апеляційної скарги посилається на те, що факт надання позивачем та отримання відповідачем телекомунікаційних послуг підтверджується актами надання послуг, актами звірки, які наявні в матеріалах справи, а також на добовий журнал роботи ТВ передавачів, яким зафіксовано, що обладнання відповідача працювало щоденно.

В судовому засіданні 29.06.2016р. оголошувалась перерва до 04.07.2016р.

Представник відповідача в судовому засіданні вважав рішення суду законним та обґрунтованим, тому просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Позивач, будучи повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином, правом участі в судовому засіданні апеляційної інстанції не скористався, про причини неявки судову колегію не повідомив, через що судова колегія вважає за необхідне розглянути апеляційну скаргу у відсутності представника позивача за наявними матеріалами справи.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України здійснювалась фіксація судового засідання за допомогою технічних засобів.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.02.2012р. між сторонами був укладений договір про надання телекомунікаційних послуг №10-02/12 (далі Договір).

Додатковою угодою від 20.12.2013р. сторони продовжили дію Договору по 31.12.2014р. включно.

Відповідно до п. 1.1 Договору, його предметом є надання позивачем телекомунікаційних послуг з надання відповідачу каналів подачі цифрового сигналу по протоколу ІР, організованих по РРЛ Луганської філії Концерну РРТ, порядок підтвердження факту надання яких встановлено розділом 5 Договору "Умови і порядок розрахунків".

В п. 5.7 Договору визначено, що щомісячна оплата здійснюється за фактично відпрацьований час фактичних технічних засобів.

Додатком № 1 до Договору "Розрахунок вартості телекомунікаційної послуги з надання виконавцем замовнику каналів телевізійного мовлення, організованих по РРЛ Луганської філії КРРТ на 2014 рік", з урахуванням відповідних змін, сторони визначили вартість відповідних послуг, виходячи з типу обладнання, довжини радіорелейної мережі, тарифу та фактичної завантаженості.

За змістом п.п. 5.2-5.4 Договору, позивач щомісяця не пізніше 10-го числа складає акт прийняття наданих послуг і рахунок на оплату наданих послуг технічними засобами за підсумками роботи, після цього направляє рахунок та акт відповідачу. Відповідач у триденний строк після отримання рахунку та акту, розглядає їх, і у випадку відсутності зауважень та заперечень, підписує акт, скріплює печаткою і повертає позивачу. За наявності зауважень або заперечень до рахунку, акту, відповідач протягом трьох днів після їх отримання, складає протокол зауважень або заперечень, направляє його позивачу та скликає оперативну нараду сторін для врегулювання розбіжностей, що виникли. В разі непогодження сторін на оперативній нараді, спірні питання вирішуються відповідно до чинного законодавства.

Згідно п. 5.5 Договору, у разі неотримання позивачем протоколу зауважень або заперечень від відповідача в зазначений п. 5.3 строк, послуга вважається прийнятою відповідачем в обсязі, визначеному актом прийняття наданих послуг, а сума, що зазначена в акті, вважається узгодженою сторонами і підлягає оплаті.

Вимагаючи стягнення заборгованості за телекомунікаційні послуги за період січень липень 2014 року в сумі 124 326,70 грн. позивач посилається на фактичне надання послуг відповідачу в спірний період на підставі Договору, акту звірки взаємних розрахунків за період 01.01.2014р. 01.04.2014р. на суму 53 550,28грн., листа від 15.10.2014р. № 510 про оплату послуг за період липень вересень 2014 року, розшифровок за червень 2014 року на суму 17 856,36 грн., за липень 2014 року на суму 17 282,93 грн., претензії від 20.10.2015р. № 410 на суму 124 326,70 грн.

За прострочення відповідачем оплати за спірні послуги, позивачем також нарахована пеня в сумі 36 298,64 грн.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог посилається на те, що вимоги позивача є безпідставними та недоведеними з огляду на відсутність в матеріалах справи належних доказів на підтвердження споживання відповідачем спірних послуг в розумінні п. 5.2 Договору, в тому числі на відсутність повноважень у особи, яка підписала спірні акти повноважень на їх підписання, оскільки спірні акти підписано керівником позивача, що був призначений на посаду лише у 2015 році, тоді як спірний період становить січень липень 2014 року.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог або заперечень.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні з відповідача на користь позивача спірної заборгованості останній посилається на добовий журнал роботи ТВ передавачів, яким було зафіксовано, що в період 24.05.2014р. 08.07.2014р. обладнання відповідача працювало щоденно.

Судова колегія вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими та такими, що не спростовують рішення суду першої інстанції, за наступних підстав.

Виходячи зі змісту п.п. 5.2 Договору, доказом надання послуг є факт надіслання позивачем відповідачу належно оформлених відповідних актів прийняття наданих послуг, рахунків та факт відсутності зауважень або заперечень відповідача по суті наданих послуг або актів прийняття послуг.

До позовної заяви таких доказів позивачем не надано.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою господарського суду Луганської області від 25.02.2016 р. позивача було зобовязано надати докази виконання п. 5.2 Договору, а саме: акти прийняття наданих послуг, рахунки на оплату цих послуг, а також докази направлення цих актів та рахунків відповідачу (а.с. 104, т.1).

В своїх поясненнях позивач вказує, що ним були надіслані відповідачу акти за період липень вересень 2014 року.

В матеріалах справи наявні акти надання послуг (а.с. 117, 118, 121,123, т. 1), які не можуть бути належним доказом надання послуг в розумінні п. 5.2 Договору, оскільки вони не містять підпису уповноваженої особи та без зазначення посади, прізвища, ініціалів особи, яка виконує підпис, а також не містять вказання на фактично відпрацьований час фактичних технічних засобів всупереч п. 5.7 Договору.

Крім того, відповідачем ці акти були направлені вже під час розгляду справи в суді 10.03.2016р., тобто право позивача на момент звернення із даним позовом до суду не було порушено, будь-яких доказів на підтвердження факту надсилання спірних актів відповідачу до звернення з позовом до суду (до 08.02.2016р. згідно поштового штемпелю вхідної кореспонденції), позивачем не надано, матеріали справи не містять.

Отже висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог є вірним.

Крім того в матеріалах справи наявні докази, зокрема, Сертифікат Торгово-промислової палати України про форс-мажорні обставини № 6099, яким встановлено, що з 30.05.2014р. по 30.03.2016р. відповідач не міг споживати спірні послуги та не знаходився на території м. Луганська, за місцезнаходженням обладнання підприємства у звязку з бойовими діями на території Луганської області, а отже й не міг отримувати послуги, оскільки обладнання вибуло з його володіння.

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Оскільки належних доказів надсилання відповідачу належно оформлених згідно п. 5.2 Договору актів надання послуг, що є підставою до розрахунків згідно п. 5.5 Договору позивачем не надано, право останнього є непорушеним, підстав до задоволення позовних вимог немає.

Також з огляду на недоведеність позивачем виникнення у відповідача обов'язку щодо оплати наданих позивачем послуг, судова колегія також вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача пені в сумі 36 298,64 грн.

Будь-яких порушень норм процесуального права в діях суду першої інстанції при розгляді ним зазначеної справи судовою колегією не встановлено.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду Луганської області від 08.04.2016 року у справі № 913/188/16 ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст.49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по розгляду апеляційної скарги відносяться на позивача.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Концерну радіомовлення, радіозвязку та телебачення Луганська філія, м. Лисичанськ, Луганська область залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Луганської області від 08.04.2016 року у справі № 913/188/16 залишити без змін.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий О.В. Стойка

Судді Н.В. Ломовцева

ОСОБА_3

Надр.5 прим.

1. позивачу

2. відповідачу

3. до справи

4. ДАГС

5. ГС