Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================
УХВАЛА

"22" червня 2016 р. Справа № 927/1560/15

За позовом: Державного закладу «Вузлова лікарня станції Чернігів Південно-Західної

залізниці», пров. Вокзальний 1, м. Чернігів, 14000

До відповідача-1: Чернігівської міської ради, вул. Магістрацька 7, м. Чернігів, 14000

До відповідача-2: Управління Державної казначейської служби України у місті Чернігові

Чернігівської області, вул. Київська, б. 9, м. Чернігів, 14005.

про стягнення 94290грн.29коп.

Суддя Книш Н.Ю.

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

Від позивача: ОСОБА_1 юрисконсульт довіреність №01 від 13.01.2016

Від відповідача-1: ОСОБА_2 начальник юридичного відділу довіреність №3-24/133 від 09.02.2016

Від відповідача-2: ОСОБА_3 головний спеціаліст-юрисконсульт довіреність №1 від 04.01.2016

Позивачем, з посиланням на ст. 1173 Цивільного кодексу України, подано позов про стягнення з відповідача 60 965,96грн. шкоди, завданої протиправними діями.

В обґрунтування позову позивач посилається на порушення відповідачем ст.49 Конституції України, ст.28 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015рі» та п.3 Прикінцевих положень Закону України від 28.12.2014 року «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин». Позивач вказує на те, що з 01.01.2015 року державний заклад «Вузлова лікарня станції Чернігів» підлягає передачі з державної у комунальну власність, і Чернігівська міська рада повинна була прийняти лікарню у комунальну власність територіальної громади м. Чернігова, що дане питання не вирішене і до цього часу. 18.05.2015 року прийнято рішення господарським судом Чернігівської області про зобовязання Чернігівської міської ради прийняти у комунальну власність територіальної громади м. Чернігова державний заклад «Вузлова лікарня станції Чернігів Південно-Західної залізниці», яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 14.09.2015 року та постановою Вищого господарського суду України від 26.11.2015 року у справі №927/438/15. Що після прийняття 04.06.2015 року рішення Чернігівською міською радою було затверджено кошторис на утримання лікарні на період з 1 січня до 31 липня 2015 року, після 31 серпні 2015 року внаслідок відсутності кошторису та бюджетного фінансування лікарня знову втратила можливість здійснювати платежі. Позивач також вказує, що протиправні дії Чернігівської міської ради привели до того, що починаючи з 01.01.2015 року порушився порядок фінансування лікарні, працівники не могли своєчасно отримувати зарплату, лікарня не могла здійснювати оплату комунальних послуг та обовязкові платежі до бюджету, внаслідок цього лікарня змушена була сплачувати штрафні санкції за несвоєчасну сплату податків та інших обовязкових платежів.

Від позивача надійшла заява №259 від 31.12.2015 року про збільшення позовних вимог, в якій зазначив, що після подання позовної заяви позивачем було сплачено додатково платіжним дорученням №203 від 25.12.2015 року штраф та пеню за несвоєчасну сплату єдиного соціального внеску на суму 33324,33грн., у звязку з чим збільшується позовні вимоги на 33324,33грн. та просив стягнути з відповідача 94290,29грн. шкоди, завданої протиправними діями.

Ухвалою від 19.01.2016 року розгляд справи, заяви позивача про збільшення позовних вимог було відкладено та відповідно до ст. 27 Господарського процесуального кодексу України залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Управління Державної казначейської служби України у місті Чернігові Чернігівської області.

У відзиві від 02.02.2016 року за №11 відповідач заперечує проти позову посилаючись на те, що позивач не вказує, які саме дії вчинила Чернігівська міськрада по відношенню до державного закладу «Вузлова лікарня станції Чернігів Південно-Західної залізниці», що визнані адміністративним судом незаконними чи протиправними. Також відповідач посилається на те, що позивач не обґрунтовує в чому полягає завдання йому матеріальної шкоди у звязку з використанням коштів, що були спрямовані на погашення штрафних санкцій і які бюджетні призначення не були профінансовані лікарнею. Відповідач зазначає, що відповідно до Статуту лікарні вирішення питань про сплату податків, заробітної плати та інших відрахувань згідно з чинним законодавством є обовязком лікарні і не залежить від третіх осіб, що в порушення ст.33 ГПК України позивачем не доведено факт отримання збитків або шкоди і не вказано в чому вони полягають.

Представник третьої особи в судовому засіданні 11.02.2016 року надав письмове пояснення №04-05/316 від 11.02.2016 року з додатком документів, яке судом залучено до матеріалів справи.

Від відповідача надійшли додаткові пояснення від 17.02.2016, в яких зазначено, що власні надходження державного закладу «Вузлова лікарня станції Чернігів Південно-Західної залізниці» зараховуються до спеціального фонду міського бюджету з моменту включення його до мережі розпорядників та одержувачів коштів міського бюджету відповідно до рішення Чернігівської міської ради від 04.06.2015 року «Про внесення змін і доповнень до рішення міської ради від 30.01.2015 року «Про міський бюджет на 2015 рік» (47 сесія 6 скликання) зі змінами і доповненнями (47 сесія, 49 сесія, 50 сесія 6 скликання). Всі кошти, які були сплачені державним закладом зі спеціального фонду, в т.ч. і на погашення штрафних санкцій, є коштами спеціального фонду міського бюджету м. Чернігова, а не власними коштами лікарні. Відповідач зазначив, що розмір сплачених позивачем штрафних санкцій, вказаних в позовній заяві, не відповідає інформації наданій ДПІ у м. Чернігові ГУ ДФС у Чернігівській області.

Суд прийняв заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої позивачем збільшено розмір позовних вимог в частині стягнення з відповідача 33324,33грн. шкоди, про що зазначено в ухвалі від 18.02.2016.

Відповідно до чистини 1 ст. 24 Господарського процесуального кодексу України та керуючись приписами ст.1173 Цивільного кодексу України, ст.77 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ч.2 ст.25 Бюджетного кодексу України, пп.2 п.9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України, п. 41 «Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року №845 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30.01.2013 року №45), а також враховуючи правовий висновок наведений у рішенні Конституційного Суду України від 03.10.2001 №12-рп/2001, суд згідно ухвали від 18.02.2016 залучив до участі у розгляді справи відповідча-2 Управління Державної казначейської служби України у місті Чернігові Чернігівської області (вул. Київська, б. 9, м. Чернігів, 14005).

Оскільки, Управління Державної казначейської служби України у місті Чернігові Чернігівської області, яке виступає у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, залучене судом до участі у даній справі в якості відповідача-2, а тому воно втрачає статус третьої особи у даній справі, і прийняття якогось окремого судового рішення з цього приводу не вимагається.

Одночасно ухвалою від 18.02.2016 суд зупинив провадження у справі №927/1560/15 до розгляду Верховним Судом України заяви Чернігівської міської ради про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 26.11.2015р. у справі №927/438/15 за позовом заступника прокурора Чернігівської області в інтересах держави в особі Міністерства інфраструктури України, Міністерства охорони здоровя України, державного закладу «Вузлова лікарня станції Чернігів Південно-Західної залізниці» до Чернігівської міської ради, треті особи: державне територіально-галузеве обєднання «Південно-Західна залізниця», Чернігівська обласна державна адміністрація, про зобовязання вчинити дії. У вказаному позові заступник прокурора Чернігівської області просив зобовязати Чернігівську міську раду прийняти у комунальну власність територіальної громади міста Чернігова об'єкт соціальної інфраструктури (заклад охорони здоров'я) - ДЗ «Вузлова лікарня станції Чернігів Південно-Західної залізниці», який складається із будівлі лікарні (2 217,4 кв. м), поліклініки (511,3 кв. м), харчоблоку (283,7 кв. м), зубопротезної лабораторії (74,8 кв. м), червоного куточка (189,9 кв. м), прачечної та котельні (249,8 кв. м), гаражу (168,9 кв. м), стерилізаційної, УЗІ, адмінкорпусу (596,4 кв. м), гаражу (66,9 кв. м), сараю (179,8 кв. м), погребу (61,5 кв.м), ГРП, сараю (42,1 кв.м) балансовою вартістю 1 973 299,00 грн.

Від позивача до суду надійшов лист №44 від 26.05.2016 з додатком: копією постанови Верховного Суду України від 30.03.2016 у справі №927/438/15.

Від відповідача-1 надійшло клопотання №3-13/20-3827 від 30.05.2016, в якому повідомив, що 30.03.2016 ВСУ було прийнято постанову, якою заява Чернігівської міської ради задоволена, постанова ВГСУ від 26.11.2015, постанова КАГС від 14.09.2015, рішення господарського суду Чернігівської області від 18.05.2015 у справі №927/438/15 скасовані, в задоволенні позову відмовлено та просив суд поновити провадження у справі №927/1560/15.

Ухвалою від 07.06.2016 суд поновив провадження у справі №927/1560/15, призначивши розгляд справи на 14.06.2016 о 09:30.

Від відповідача-1 до початку судового засідання надійшло клопотання №3-19/20-4220 від 13.06.2016 про відкладення розгляду справи у звязку з неможливістю явки представника в судове засідання. Одночасно до вказаного клопотання відповідачем подано письмове пояснення по справі, в якому просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Представник відповідача-2 в судовому засіданні 14.06.2016 надав відзив на позовну заяву №04-22/1158 від 13.06.2016, в якому зазначив, що Управління Державної казначейської служби України у м. Чернігові Чернігівської області є юридичною особою публічного права, несе відповідальність виключно за своїми зобовязаннями, жодних прав і законних інтересів позивача не порушувало, а тому просить не залучати його до участі у розгляді справи.

Відповідно до ухвали від 14.06.2016 суд задовольнив клопотання відповідача-1 про відкладення розгляду справи та призначив розгляд справи на 22.06.2016 о 12:30.

Представники позивача, відповідача-1 та відповідача-2 в судовому засіданні 22.06.2016 надали клопотання про не здійснення технічної фіксації судового процесу, які задоволені судом та долучені до матеріалів справи.

Представник позивача усно заявив про відмову від позову та заявив усне клопотання про оголошення перерви в судовому засіданні для надання можливості виготовити письмовий текст заяви про відмову від позову та її підписання уповноваженою особою.

Суд розяснив представнику позивача процесуальні наслідки подання заяви про відмову від позову та припинення провадження у справі.

Представники відповідача-1 та відповідача-2 проти оголошення перерви у судовому засіданні не заперечували.

Інших заяв та клопотань від сторін не надходило.

Суд задовольнив усне клопотання представника позивача та в судовому засіданні 22.06.2016 оголошено перерву до 15:00, про що сторони повідомлені під розписки.

Після перерви в судове засідання зявився представник відповідача-2. Представники позивача та відповідача-1 не зявилися.

Від позивача через канцелярію суду за підписом в.о.головного лікаря ОСОБА_4 надійшла заява №53 від 22.06.2016 про відмову від позову, в якій позивач відмовився від позовних вимог по справі №927/1560/15 про стягнення з Чернігівської міської ради та Управління Державної казначейської служби України у місті Чернігові 94290,29грн.

Заява підписана в.о.головного лікаря ОСОБА_4 в межах наявних у нього повноважень та залучена судом до матеріалів справи.

Представник відповідача-2 проти поданої позивачем заяви не заперечував та просив її задовольнити.

Інших заяв та клопотань від сторін не надходило.

Розглянувши подані документи та матеріали справи, суд встановив:

За приписами ст.22 Господарського процесуального кодексу України до прийняття рішення у справі позивач вправі відмовитись від позову повністю або частково.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України у разі прийняття судом відмови позивача від позову провадження у справі підлягає припиненню. Відповідно до ч.2 ст.80 Господарського процесуального кодексу України у випадку припинення провадження у справі повторне звернення до господарського суду зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав не допускається.

Суд приймає відмову позивача від позову про стягнення з Чернігівської міської ради та Управління Державної казначейської служби України у місті Чернігові Чернігівської області 94290,29грн., оскільки це є правом сторони згідно ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, і не суперечить діючому законодавству та не порушує нічиї права та охоронювані законом інтереси.

Оскільки, позивач відмовився від позовних вимог і відмова прийнята судом, провадження у справі підлягає припиненню згідно п.4 ст.80 Господарського процесуального кодексу України.

Статтею 7 Закону України «Про судовий збір» не передбачено повернення судового збору якщо провадження у справі закрито (припинено) у звязку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом.

За таких обставин, підстави для повернення позивачу судового збору відсутні.

Керуючись ст.ст. 22, 77, 78, п. 4 ст. 80, ст.86 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

1. Прийняти відмову позивача від позову.

2. Провадження у справі припинити.

Суддя Н.Ю.Книш