ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.06.2016р. Справа№ 914/1027/16

Господарський суд Львівської області розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи:

за позовом: відповідача:Товариства з обмеженою відповідальністю «Традєкс», м.Дубно Рівненської області Товариства з обмеженою відповідальністю «Галичина-Захід», с.Кавсько Стрийського району Львівської області
про: стягнення 2 619 000,00 грн.
Суддя Кітаєва С.Б.

Секретар судового засідання Децик С.Я.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 - представник (довіреність від 10 травня 2016 року); ОСОБА_2 представник (довіреність №03/02/2016-1 від 03 лютого 2016 року);

від відповідача: ОСОБА_3 представник ( довіреність №12052016-1 від 12 травня 2016 року);

Права та обов'язки згідно ст. ст. 20, 22 ГПК України суд роз'яснив представникам сторін. Заяви про відвід судді не надходили. Клопотань про технічну фіксацію від сторін не надходило.

Суть спору: На розгляд господарського суду Львівської області подано позов товариства з обмеженою відповідальністю «Традєкс», м.Дубно Рівненської області, до товариства з обмеженою відповідальністю «Галичина-Захід», с.Кавсько Стриського району Львівської області про стягнення заборгованості у розмірі 2 619,00 грн. та 39 285, 00 грн. судового збору.

Ухвалою суду від 14.04.2016 р. провадження у справі порушено, позовну заяву прийнято до розгляду, розгляд справи призначено на 18.05.2016 р.

10.05.2016р. за вх.№19733/16 в документобігу господарського суду зареєстровано Додаткові від 05.05.2016 року пояснення позивача з доданою до них бухгалтерською довідкою.

Клопотання про ознайомлення з матеріалами справи поступило 11.05.2016 р. (вх.№20092/16) від представника позивача. 13.05.2016 року представник позивача з матеріалами справи ознайомився, що засвідчив письмовим записом на клопотанні.

За вх.№21177/16 заресєтровано 18.05.16р. подане представником відповідача клопотання про витребування доказів. Клопотання подано з посиланням на ст.38 ГПК України та мотивовано тим, що у позовній заяві позивач зазначає, що кошти переказувалися відповідачем на рахунок позивача у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», який на даний момент перебуває у процедурі ліквідації. При цьому, позивач, не приймає до уваги проведені відповідачем платежі на рахунок ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» у розмірі 2 619 000,00 грн. та просить суд стягнути з відповідача зазначену суму. У клопотанні представник ТОВ «Галичина-Захід» просив : 1. витребувати у ТОВ «Традєкс» відомості щодо того чи були зараховані кошти в сумі 2 619 000,00 грн. на рахунок ТОВ «Традєкс» у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», що були оплачені ТОВ «Галичина-Захід» за платіжними дорученнями №3251 від 03.04.2015р., №3349 від 08.04.2015р. та №3363 від 08.04.2015 р. 2. витребувати у ТОВ «Традєкс» відомості щодо того чи зверталося ТОВ «Традєкс» із кредиторськими вимогами до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»/ Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» на суму в розмірі 2 619 000,00 грн., що була оплачена ТОВ «Галичина-Захід» на користь ТОВ «Традєкс» за платіжними дорученнями №3251 від 03.04.2015р., №3349 від 08.04.2015р. та №3363 від 08.04.2015р.

За вх.№21179/16 зареєстровано в суді 18.05.2016 року відзив на позовну заяву, поданий ТОВ «Галичина-Захід», з підстав, наведених у якому, відповідач заявлені позовні вимоги заперечує та просить у задоволенні позову відмовити повністю.

В судовому засіданні 18.05.2016 року оголошувалась перерва до 08.06.2016 року для надання можливості представникам позивача ознайомитись із наведеними у відзиві запереченнями відповідача на позов, та висловити позицію позивача по суті заявленого відповідачем клопотання про витребування доказів.

За вх.№22645/16 зареєстровано в суді 27.05.2016 року клопотання представника позивача про надання можливості ознайомитись із матеріалами справи та виготовити із наявних у справі документів копії , а також долучити до матеріалів справи компакт-диск на якому міститься інформація з перепискою між ТзОВ «Традєкс» та ТзОВ «Галичина-Захід»щодо по обставинах укладення договору поставки.

Додаткові пояснення позивача від 07.06.2016 року поступили до господарського суду 07.06.2016 року та зареєстровані за вх.№23854/16.

Судом задоволено клопотання представника ТОВ «Традєкс» (вх.№23853/16 від 07.06.2016 року) про ознайомлення з матеріалами справи та 08.06.2016 р. представник позивача з матеріалами справи ознайомився, що засвідчив письмовим записом на поданому клопотанні.

Клопотання про долучення доказів проступило до господарського суду 08.06.2016 року від представника відповідача та зареєстровано за вх.№24 238/16.

Додаткові пояснення позивача від 24.06.2016 року поступили 24.06.2016 року та зареєстровані за вх.№27030/16.

Позивач явку повноважних представників в судове засідання забезпечив. З підстав наведених у позовній заяві та наданих суду поясненнях (у т.ч. і від 24.06.2016р. (вх.№ 27030/16) представники позивача заявлені позовні вимоги підтримують та просять задоволити.

Відповідач явку повноважного представника в судове засідання забезпечив. З підстав наведених у відзиві на позовну заяву та наданих суду поясненнях заявлені позовні вимоги заперечує та просить у їх задоволенні відмовити повністю.

За умовами ст.33 Господарського процесуального кодексу України на сторони покладається обовязок доводити їх вимоги чи заперечення. Згідно до вимог ст.ст.4-2, 4-3 ГПК України, сторони мають рівні процесуальні можливості у захисті їхніх процесуальних прав і законних інтересів, у наданні доказів, заявленні клопотань та здійсненні інших процесуальних прав. За умовами ст.59 ГПК України відповідач має право після одержання ухвали надіслати господарському суду відзив на позовну заяву і всі документи, що підтверджують заперечення проти позову. Відповідач своїм правом скористався.

Відповідно до ч.3 ст.4-3 ГПК України господарським судом створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Ухвалою від 08.06.2016 року суд продовжував строки розгляду справи на п»ятнадцять днів з 15.06.2016 року за клопотанням представника позивача. Відтак, 29.06.2016 року останній день строку, впродовж якого спір має бути вирішено.

В судовому засіданні 29.06.2016 року оголошено вступну та резолютивну частини прийнятого у справі рішення.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності у відповідності до ст.43 ГПК України, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що 01.04.2015 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Галичина-Захід» було направлено на електронну пошту Товариства з обмеженою відповідальністю «Традєкс» проект договору поставки, згідно якого відповідач погодився прийняти від позивача та оплатити пшеницю у кількості 900,000 тонн за ціною 3 880,00 грн. за одну тонну. У відповідь відповідачеві було відправлено проект договору із зауваженнями (зокрема, вказаний відповідачем рахунок позивача в ПАТ «Банк «Фінанси і та Кредит» було змінено на поточний рахунок в ПАТ «УкрСиббанк»). Решта умов, як пояснює позивач, залишилися незмінними. Також відповідачеві було направлено підписаний та завірений печаткою позивача проект договору.

Того ж дня відповідач надав позивачу ОСОБА_4 №246/1 на одержання представником відповідача, ОСОБА_5, товару від позивача. За таких обставин позивач розпочав поставку товару, що підтверджується видатковою накладною №99 від 02.04.2015р. на 127,440 тон товару, загальною вартістю 494 467,20 тон.

02.04.2015 року позивач виставив відповідачеві рахунок №36 на оплату товару (900 000 кг пшениці ) на загальну суму 3 492 000,00 грн. ( в т.ч. ПДВ 582 000,00 грн.), у якому було наведено реквізити поточного рахунку позивача в ПАТ «УкрСиббанк» та наступну інформацію: «Увага. Оплата цього рахунку означає погодження з умовами поставки товару. Повідомлення про оплату є обов»язковими, в іншому випадку не гарантується наявність товарів на складі. Товар відпускається за фактом надходження коштів на р/р Постачальника, само вивозом, за наявності довіреності та паспорта».».

03.04.2015 р. платіжним дорученням №3251 відповідачем було здійснено переказ коштів у розмірі 873 000,00 грн. з призначенням платежу «пшениця 225 тон згідно рах.№36 від 02.04.2015 р.». В той же день кошти за цим платіжним дорученням перераховані на рахунок позивача в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», стверджує позивач. Однак, повідомлення про проведення такої оплати здійснено не було.

Позивач пояснює, що ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» мав проблему із платоспроможністю починаючи з грудня 2014 року і з цього часу його клієнти не могли користуватися коштами на своїх рахунках. Саме тому відповідачеві було наголошено про необхідність оплати вартості товару на рахунок позивача в ПАТ «УкрСиббанк», а не у будь-якому іншому Банку. Станом на дату подання позовної заяви ПАТ «Банк «Фінансти та Кредит» знаходиться у процедурі ліквідації, повідомляє позивач.

03.04.2015 р., на підставі підписаної сторонами видаткової накладної №102 позивач поставив відповідачу 121,260 т. товару, загальною вартістю 470 488,80 грн.

06.04.2015 р. на підставі підписаної сторонами видаткової накладної №103 позивач поставив відповідачу 207,500 т. товару загальною вартістю 805 100,00 грн.

07.04.2015 р. між сторонами була підписана видаткова накладна №105 на підставі якої позивач поставив відповідачу 160,460 т. товару загальною вартістю 622 584,80 грн.

08.04.2015 р. на підставі видаткової накладної №106 позивач поставив відповідачу 41,640 т. товару загальною вартістю 161 563,20 грн.

08.04.2015 р. платіжними дорученнями №3349 та №3363 відповідачем було здійснено переказ коштів в сумі 1 746 000,00 грн. Як вбачається із вказаних платіжних доручень, призначення цих платежів:» пшениця 226 тонн згідно рах. №36 від 02.04.2015р.». Проте, знову, як стверджує позивач, кошти були перераховані на рахунок позивача в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит». Повідомлення про проведення такої оплати здійснено не було.

Позивач пояснює, що того ж дня, в ході переговорів між сторонами стала очевидна помилка відповідача. У зв»язку з цим, ним було направлено на електронну адресу позивача листи щодо повернення помилково перерахованих коштів. В свою чергу, позивач передав у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» свого листа, в якому просив повернути відповідачу помилково перераховані ним грошові кошти. Вказаний лист було прийнято та зареєстровано банком за вх.№2704. Проте, у зв»язку із проблемами із платоспроможністю, ця вимога позивача не була виконана банком.

16.04.2015 р. на підставі видаткової накладної №109 позивач поставив відповідачу 205,620 т. товару загальною вартістю 797 805,60 грн.

17.04.2015 р. по видатковій накладній №110 позивач поставив відповідачу 121,520 т. товару загальною вартістю 471 497,60 грн.

Відтак, позивачем було поставлено , а відповідачем прийнято 985,440 т. товару, загальною вартістю 3 823 507, 20 тонн.

Як стверджує позивач, 21.04.2015 р. відповідачем було здійснено часткову оплату товару у розмірі 733 009,60 т. на поточний рахунок позивача у банку ПАТ «УкрСиббанк».

24.04.2015 року відповідачем було здійснено оплату товару у розмірі 471 497,60 грн.

Позивач стверджує, що наявність у відповідача зобов»язання оплатити товар на поточний рахунок Позивача в ПАТ «УкрСиббанк» підтверджується листуванням сторін, рахунком на оплату та видатковими накладними , які скріплені підписами та печатками сторін. У всіх вище перелічених документах, як і у проекті договору наданому позивачем відповідачу, було вказано саме цей рахунок.

Обгрунтовуючи розрахунок суми, яка заявлена до стягнення, позивач вказує, що сума 2 619 000,00 грн. є заборгованістю за поставлений але не оплачений товар, оскільки позивачем було поставлено відповідачу товару в кількості 985 440 т. загальною вартістю 3 823 507,20 грн., а відповідачем було здійснено оплату на погоджений сторонами рахунок у ПАТ «УкрСиббанк» лише в сумі 1 204 507,20 грн.( платіжними дорученнями №3251 від 03.04.2015 року , №3349 від 08.04.2015 р. та № 3363 від 08.04.2015 р. відповідач перерахував позивачу 2 619 000,00 грн. на рахунок № 6601 в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» а не на поточний рахунок в ПАТ «УкрСиббанк»), відтак, борг відповідача за поставлений, однак не оплачений товар розрахований наступним чином :3 823 507,20 грн. 1 204 507,20 грн.= 2 619 000,00 грн.

Як пояснює позивач, він звертався до відповідача з листом за вих.№21/04/15-1 у якому заявляв вимогу здійснити повну оплату поставленого товару , однак така вимога не виконана відповідачем.

Крім того, позивач вважає, що не можна вважати офертою лист з проектом договору, що був надісланий відповідачем позивачеві 01.04.2015р., оскільки він не містив підпису особи, яка його надсилала. В той же час, оскільки виправлений позивачем проект договору був надісланий відповідачеві за підписом та печаткою позивача, то саме він і був офертою.

Прийняттям та частковою оплатою товару відповідач прийняв (акцептував) пропозицію позивача укласти договір.

Оскільки оплата товару здійснена відповідачем на непогоджений сторонами рахунок і внаслідок цього позивач не зміг скористатися цими коштами, то має місце неналежне виконання відповідачем грошових зобов»язань . Відповідачем було неналежно виконано свій обов»язок з оплати вартості товару, а відтак, порушено зобов»язання взяті на себе за договором поставки , стверджує останній.

Позовні вимоги мотивовані також нормами ч.2 ст.638, ст.207, п.1 ч.1 ст.208 , ч.1 ст.642, ст.640, 629, ч.1 та ч.2 ст.712 , ч.1 ст.655, ч.1 ст.526, ч.1 ст.599, ст..610 ЦК України, ст.ст. 193 ГК України.

Відповідач заперечує позов, вважає вимоги позивача безпідставними , незаконними, необґрунтованими і такими, що не відповідають фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

01.04.2015 року відповідачем на адресу відповідача було направлено проект Договору поставки №15-033 від 01.04.2015р., за яким позивач зобов»язувався поставити та передати у власність відповідача зернові та олійні культури, а відповідач прийняти та оплатити відповідний товар. Асортимент, кількість , вартість товару, строки та умови його поставки та оплати визначалися у специфікаціях до договору. Відповідно до Додатку №1 від 01.04.2015 р. до вищевказаного договору, позивач зобов»язався поставити відповідачу пшеницю кількістю 900 тон (+/-10%) загальною вартістю 3 492 000,00 грн. Додаток №1 теж, серед іншого , передбачав , що поставка товару здійснюється партіями, відповідач же здійснює передоплату кожної партії товару.

Окрім цього, п.3.1 відповідного договору було передбачено, що оплата за товар здійснюється в національній валюті у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок позивача. Серед реквізитів сторін у договорі був передбачений рахунок позивача у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», серед іншого, з огляду на те, що рахунок саме у зазначеному банку застосовувався між сторонами при здійсненні попередніх господарських операцій, зокрема, за Договором поставки сільськогосподарської продукції №10-11-2014 К від 10.11.2014р.

Відповідач пояснює, що після отримання проекту договору позивачем запропоновано внести правки до договору, які, серед іншого, передбачали збільшення обсягу відповідальності відповідача у випадку порушення виконання зобов»язань за договором та зміни розділу договору «Юридичні адреси та банківські реквізити» в частині реквізитів позивача у ПАТ «УкрСиббанк». В той же час, вищевказаний п.3.1 договору залишився в редакції, запропонованій відповідачем та передбачав, що оплата за товар здійснюється на розрахунковий рахунок позивача, тобто будь-який рахунок позивача, проте не виключно той, який згаданий у правках до договору що пропонувалися позивачем.

Відповідач наголошує на тому, що правки до договору відповідачем не погоджувалися ні в усній ні у письмовій формі, договір із правками, запропонованими позивачем, відповідачем підписано не було. Таким чином, відповідач вважає погодженим договір у редакції, що була направлена відповідачем 01.04.2015 року, в той час як позивач стверджує про узгодження та виконання сторонами договору із правками, що надсилалися позивачем.

Посилаючись на норму ст.642 ЦК України, відповідно до якої відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір , про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною, а якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом , а також посилаючись на обставини справи, зокрема на те, що саме позивач після отримання проекту договору від відповідача першим вчинив конклюдентні дії, здійснивши поставку товару (незважаючи на те, що відповідач , відповідно до договору, з метою початку виконання договору повинен був першим вчинити дії, пов»язаня із проведенням передоплати товару), відповідач стверджує, що між ним і позивачем виникли правовідносини за договором у редакції, що була направлена відповідачем. Саме так відповідач трактував дії позивача в результаті поставки позивачем товару на наступний день після отримання проекту договору від відповідача.

Акцепт можливий у вигляді конклюдентних дій, тобто здійснення особою, що отримала оферту, дій з виконання вказаних в ній умов договору, зокрема дій, пов»язаних із поставкю товару. Саме позивачем було першим вчинено дії по виконанню договору (здійснено поставку товару на користь відповідача, що підтверджується видатковою накладною №99 від 02.04.2015р., у якій міститься посилання на договір), на наступний день після направлення відповідачем на адресу позивача договору (02.04.2015р.

Більше того, позивач після першої поставки та отримання першої оплати на рахунок у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (02 квітня) своїми конклюдентними діями по проведенню чергових поставок (з 03 по 08 квітня), не заперечуючи проведення такої оплати на рахунок ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», погодив проведення відповідних платежів саме на рахунок у вказаному банку, хоча позивач мав би негайно та максимально чітко , вважає відповідач, попередити відповідача про проблеми з таким рахунком.

Відповідач посилається також на те, що позивач визнає оплату відповідачем коштів за товар в сумі 3 823 507,20 грн. на рахунки позивача у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ПАТ «УкрСиббанк», тобто, що товар був оплачений у повному обсязі, однак позивач не приймає до уваги проведені відповідачем платежі на рахунок ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» у розмірі 2 619 000,00 грн. та просить стягнути з відповідача зазначену суму коштів, що, як вважає відповідач, є наміром отримати подвійну оплату за один і той же товар. Відповідач вважає, що проведення ним платежів, зокрема на рахунок позивача у ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», є належним виконанням грошових зобов»язань за договором, оскільки переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому готівкою. Отримувачем є особа на рахунок якої зараховуюся суми переказу. Закон не ставить належність здійснення переказу коштів у залежність від рахунку отримувача , на який здійснюється відповідний переказ.

Моментом виконання грошового зобов»язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора.

Враховуючи неповернення коштів на рахунок відповідача, відповідна сума коштів (2 619 000,00 грн.) була зарахована на рахунок позивача в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», що являється моментом виконання грошового зобов»язання відповідача . Відповідач наголошує, що позивач у позові не заперечує факту зарахування коштів на його рахунок в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

До матеріалів справи позивачем долучено документи, з яких вбачається, що ТзОВ «Традєкс» зверталось до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Банк «Фінанси та Кредит» з кредиторською вимогою від 30 грудня 2015 року, у якій просило визнати ТзОВ «Традєкс» кредитором АТ «Банк «Фінанси та кредит» за заборгованістю, що виникла за всіма договорами, укладеними між ТОВ «Традєкс» та АТ «Банк «Фінанси та Кредит», та за іншими видами заборгованості, у розмірі всіх належних товариству коштів в сумі 2 752 411,93 грн. та просило перерахувати ці кошти на поточний рахунок товариства, який зазначався у кредиторській вимозі.

У відповідь на кредиторську вимогу позивача, ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» видано Довідку від 21.04.2016р. №9-331100/527 у якій повідомляється про те, що Постановою Правління НБУ №898 від 17.12.2015 року в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» відкликано банківську ліцензію, а сам Банк вирішено ліквідувати. Рішенням Виконавчої дирекції ФГВФО №230 від 18.12.2015 р. розпочато процедуру ліквідації Банку з 18.12.2015 року по 17.12.2017 року. У відповідності до положень ст.45 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» 23 грудня 2015 року було опубліковано відомості про ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит». Згідно з рішенням Виконавчої дирекції ФГВФО від 07.04.2016 року за №488 затверджено перелік (реєстр) вимог кредиторів АТ «Банк «Фінанси та Кредит» , виданої станом на 21 квітня 2016 року.

У Довідці зазначено, що у вищевказаному Реєстрі міститься інформація про включення кредиторської вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Традєкс» на суму 2 752 411,93 грн. до сьомої черги вимог кредиторів та що виплата належних товариству коштів відбуватиметься згідно процедури та в строки передбачені положеннями Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

В судовому засіданні 29.06.2016 року представниками позивача підтверджено у відповідь на запитання суд, що спірні кошти, які були перераховані відповідачем на рахунок позивача у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» за поставку товару, а саме кошти в сумі 2619 000,00 грн., є складовою суми кредиторських вимог ТОВ «Традєкс» - 2 752 411,93 грн.

У іншому повідомленні ПАТ «Банк « Фінанси та Кредит» , а саме у відповіді №9-321200/306 від 28.03.2016р. на ім»я адвоката ОСОБА_2, повідомляється, що ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» фактично припинило виконання платіжних доручень клієнтів щодо перерахування коштів з поточних рахунків / видачу грошових коштів з поточних рахунків з дати запровадження в Банку тимчасової адміністрації, тобто, з 18.09.2015 року.

До запровадження в Банку тимчасової адміністрації фінансово-розрахункові операції припинені не були, хоча мали місце окремі випадки несвоєчасного та/або неповного здійснення Банком грошових переказів, ініційованих клієнтами Банку.

З приводу іншої запитуваної інформації, а саме відомостей про банківські реквізити клієнта, операції які були проведені на користь чи за дорученням клієнта, здійснені ним угоди; фінансово-економічний стан клієнта; інформацію щодо звітності по окремому банку повідомлено, що така інформація є банківською таємницею в силу положень ст.60 Закону України «Про банки і банківську діяльність».

При прийнятті рішення суд виходив із наступного.

Статтею 181 Господарського кодексу України встановлено загальний порядок укладання господарських договорів, зокрема, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках.

Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору.

За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

Сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов'язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони.

У разі досягнення сторонами згоди щодо всіх або окремих умов, зазначених у протоколі розбіжностей, така згода повинна бути підтверджена у письмовій формі (протоколом узгодження розбіжностей, листами, телеграмами, телетайпограмами тощо).

Проект договору є офертою, яка адресована іншій визначеній стороні або сторонам у разі укладення договору. Проект договору або інший письмовий документ повинен виражати намір особи, котра зробила оферту, вважати себе зобов»язаною у разі її прийняття і містити всі істотні умови договору, укладення якого має на меті автор проекту.

Згідно із п.1 ст.208 ЦК України правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі.

Непідписаний проект договору надісланий відповідачем позивачу не можна вважати офертою, оскільки не виражав намір особи (відповідача) який скерував проект договору , вважати себе зобов»язаним у разі його прийняття іншою стороною.

Згідно із ч.1 ст.646 ЦК України , відповідь про згоду укласти договір на інших, ніж було запропоновано, умовах є відмовою від одержаної пропозиції і водночас новою пропозицією особі, яка зробила попередню пропозицію.

З огляду на наявність норми про необхідність для укладення договору повного та безумовного акцепту, відповідь, в якій запропоновано змінити будь-яку з умов договору, визначається новою офертою.

Відтак, у будь-якому випадку проект договору надісланий позивачем з правками , був відмовою від одержаної пропозиції відповідача, оскільки умови двох проектів були різними.

Зважаючи, що проект договору поставки не був погоджений сторонами, то договірні відносини між ними виникли у спрощеній формі.

Як зазначено у постанові Вищого господарського суду України від 28.04.2015 року у справі №912/3329/14, дво- або багатосторонні правочини (договори), які повинні укладатися в письмовій формі, можуть укладатися, зокрема, шляхом обміну листами, телеграмами, телетайпограмами, телефонограмами, радіограмами, засобами електронного зв'язку тощо за підписами сторін, які їх надсилають.

Матеріалами справи підтверджується , що по рахунку №36 від 02 квітня 2015 року, який підписаний позивачем та скріплений його гербовою печаткою, до оплати за товар (пшеницю 6 класу) в кількості 900 000 кг виставлено до оплати відповідачу 3 492 000,00 грн.

По видаткових накладних , копії яких у справі а оригінали оглядались судом, позивач поставив, а відповідач прийняв без зауважень та без будь-яких претензій щодо товару ( його кількості, якості , ціни) товар ( пшеницю 6 класу) в кількості 985,440 т. загальною вартістю 3 823507,20 грн. Видаткові накладні підписані уповноваженими особами постачальника (ТзОВ «Традєкс») та покупця (ТзОВ «Галичина-Галич»), підписи скріплені гербовими печатками товариств.

Поставка товару в кількості 985.440 кг., вартістю 3 823507,20 грн. відбулась по таких видаткових накладних:

видатковій накладній №99 від 02.04.2015 р. в кількості товару 127 440 кг. на суму 494 467,20 грн.;

видатковій накладній №102 в кількості товару 121 260 кг. загальною вартістю 470 488,80 грн.;

видатковій накладній №103 від 06.04.2015р. в кількості 207500кг. загальною вартістю 805 100,00 грн.;

видатковій накладній №105 від 07.04.2015 р. в кількості 160 460 кг. загальною вартістю 622 584,80 грн.;

видатковій накладній №106 від 08.04.2015 р. в кількості 41640 кг. загальною вартістю 161 563,20 грн.;

видатковій накладній №109 від 16.04.2015 р. в кількості товару 205 620 кг. загальною вартістю 797 805,60 грн.;

видатковій накладній №110 від 17.04.2015р. в кількості товару 121 520 кг. загальною вартістю 471 497,60 грн.

Даний факт сторони визнають та підтверджують.

За отриманий товар відповідач перерахував відповідачу на його рахунки в банківських установах повну вартість отриманого товару. А саме:

платіжним дорученням №3251 від 03.04.2015 р. на рахунок відповідача №6601 в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» перераховано 873 000,00 грн. з призначенням платежу :» пшениця 225т. згідно рах.№36 від 02.04.2015 р. в т.ч. ПДВ 145500,00 грн.».

платіжним дорученням №3349 від 08.04.2015 року на рахунок відповідача №6601 в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» перераховано 873 000,00 грн. з призначенням платежу :» пшениця 225т. згідно рах.№36 від 02.04.2015 р. в т.ч. ПДВ 145500,00 грн.».

платіжним дорученням №3363 від 08.04.2015 р. на рахунок відповідача №6601 в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» перераховано 873 000,00 грн. з призначенням платежу :» пшениця 225т. згідно рах.№36 від 02.04.2015 р. в т.ч. ПДВ 145500,00 грн.».

платіжним дорученням №3578 від 21.04.2015 року на рахунок відповідача №2700 в АТ «УкрСиббанк» перераховано 733009,60 грн. з призначенням платежу :» пшениця - 188,92 т. згідно рах.№44 від 16.04.2015р. в т.ч. ПДВ 122 168,27 грн.»

платіжним дорученням №3749 від 24.04.2015 року на рахунок відповідача №2700 в АТ «УкрСиббанк» перераховано 471497,60 грн. з призначенням платежу :» пшениця - 121,52т. згідно рах.№36 від 02.04.2015р. в т.ч. ПДВ 78 582,93 грн.».

Факт поступлення коштів в сумі 2 619 000,00 грн. від відповідача на рахунок відповідача №6601 в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відповідач не заперечує. ( 2619 000,00 грн. це кошти перераховані по платіжних дорученнях : №3251 від 03.04.2015 в сумі 873 000,00 грн.; №3349 від 08.04.2015 року в сумі 873 000,00 грн.; №3363 від 08.04.2015 р. в сумі 873 000,00 грн.).

Станом на час здійснення відповідачем переказів коштів в сумі 2 619 000,00 грн. (тобто, станом на 03.04.2015р. та станом на 08.04.2015р.), рахунок відповідача №6601 в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» був відкритий і кошти були зараховані на цей рахунок.

Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

Судом встановлено, що господарські операції, які відбулись між сторонами по вище перелічених видаткових накладних, свідчать про укладення між сторонами договору поставки у спрощеній формі. Відсутність підписаного між сторонами договору у вигляді окремого документу не спростовує наявність договірних відносин у спрощеній формі, передбаченій ч.ч. 1, 3 статті 181 ГК України. При цьому, судом приймається до уваги, що сторони не заперечують факту виникнення між ними правовідносин поставки та виконання ними взятих на себе зобов`язань по поставці товару (пшениці 6 класу в у вищезазначеній кількості та на загальну суму 3 823 507,20 грн.).

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

У даному випадку первинними документами, що підтверджують поставку товару позивачем є видаткові накладні підписані та скріплені печатками постачальника та покупця, оскільки ними зафіксовано факт поставки позивачем товару та прийняття його відповідачем (саме пшениці 6 класу по ціні 3,88 грн. за 1 кг. , в загальній кількості 985 440 кг та загальною вартістю товару 3 823 507,20 грн.).

Відповідно до ч.1 ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність , зобов»язується передати у встановлений строк ( строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов»язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов»язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін ( ч.2 ст.712 ЦК України).

Згідно з ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов»язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов»язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.691 ЦК України покупець зобов»язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов,- за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.509 ЦК України зобов»язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов»язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов»язку.

Виконання зобов'язання це здійснення боржником на користь кредитора обумовленої дії, яка складає предмет зобов'язання (або утримання від здійснення певної дії).

Як унормовано у частині першій статті 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що за загальним правилом обов'язок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього. Це правило діє, якщо спеціальними правилами або договором купівлі-продажу не встановлено інший строк оплати.

Відповідно до ст.193 ГК України, ст.525, ст.526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог що у певних умовах звичайно ставляться.

Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.509 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Пунктом 30.1 статті 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» встановлено, що переказ вважається закінченим з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», з урахуванням пункту 30.1 статті 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою, а згідно з пунктом 8.1 статті 8 цього Закону банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. При цьому порушення банком, що обслуговує платника (боржника), строку перерахування коштів до банку, який обслуговує кредитора, або несвоєчасне зарахування банками коштів на рахунок кредитора, в зв'язку з чим сталося прострочення виконання грошового зобов'язання, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання цього зобов'язання, однак надає боржникові право звернутися до банку, який його обслуговує, з вимогою щодо сплати пені відповідно до пункту 32.2 статті 32 названого Закону(див. також частину третю статті 343 ГК України).

Статтями 610, 612 ЦК України визначено, що невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) є порушенням цього зобов'язання; боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Господарський суд повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх поданими сторонами доказами, яким надав оцінку в порядку ст.43 ГПК України, беручи до уваги виникнення між сторонами спору зобов'язальних правовідносин з поставки товару; встановивши факт поставки товару позивачем відповідачу за видатковими накладними; повне виконання відповідачем зобов'язання з оплати одержаного товару; зарахування перерахованих коштів на рахунки відповідача в банківських установах ( в т.ч. і перерахованих 03.04.2015р. і 08.04.2015р. коштів в сумі 2 619 000,00 грн. на відкритий станом на час здійснення переказів рахунок позивача №6601 в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») та відсутності доказів повернення цих коштів відповідачу чи видачі готівкою,-дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову і стягнення з відповідача на користь позивача коштів в сумі 2 619 000,00 грн., оскільки кошти надійшли на рахунок позивача і були зараховані на цей рахунок, а відтак грошове зобов»язання з оплати отриманого товару відповідач виконав.

Доводи ТОВ "Традєкс» у позовній заяві та у поясненнях не спростовують даного висновку.

Факт перерахування відповідачем вище зазначених коштів та отримання їх позивачем, оскільки такі кошти були зараховані на рахунок позивача №6601 в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», визнається позивачем.

Згідно п. 1.24 ст.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» помилковий переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини банку або іншого суб'єкта переказу відбувається її списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому цієї суми у готівковій формі. Неналежний переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі.

Згідно вимог п. 1.4 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою №22 НБУ 21.01.2004р., позивач не є неналежним отримувачем, тобто особою, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі, а відповідач не є неналежним платником, тобто особою, з рахунку якої помилково або неправильно переказана сума коштів.

В даному випадку мала місце правова підстава для переходу коштів від відповідача до позивача, яка не суперечила меті правовідношення, яке виникло між сторонами ( поставці товару) і його юридичному змісту.

Зазначеним спростовуються доводи позивача про те, що з боку відповідача мав місце помилковий переказ коштів.

Доводи позивача про те, що він звертався листом вих.№08-04/4 від 08.04.2015 року до «Банку «Фінанси і Кредит», у зв»язку із помилковим переказом коштів, та просив кошти , що надійшли на його рахунок №6601 в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» по платіжних дорученнях №3251 від 03.04.2015 р., №3349 від 08.04.2015 р. та №3364 від 08.04.2015 р. в загальній сумі 2 619 000,00 грн. від ТОВ «Галичина-Захід» , повернути на рахунки , з яких ці кошти були помилково переказані, не підтверджують факту помилкового переказу коштів відповідачем , однак ще раз підтверджують факт поступлення на рахунок позивача коштів в зазначеній сумі, тобто, виконання відповідачем грошового зобов»язання з оплати отриманого товару.

Крім того, суд вбачає за необхідне зазначити, що на рахунок позивача №6601 в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» по платіжних дорученнях №3251 , №3349 та №3364 кошти в загальній сумі 2 619 000,00 грн. поступили від відповідача в період з 03.04.2015р. по 08.04.2015 р.

У повідомленні №9-321200/306 від 28.03.2016р. на ім»я адвоката ОСОБА_2, сам ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» підтвердив, що фактично припинено виконання платіжних доручень клієнтів щодо перерахування коштів з поточних рахунків / видачу грошових коштів з поточних рахунків з дати запровадження в Банку тимчасової адміністрації, тобто, з 18.09.2015 року.

До запровадження в Банку тимчасової адміністрації фінансово-розрахункові операції припинені не були, хоча мали місце окремі випадки несвоєчасного та/або неповного здійснення Банком грошових переказів, ініційованих клієнтами Банку.

Як вбачається з довідки ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» від 21.04.2016р. №9-331100/527, лише 17.12.2015р. Постановою Правління НБУ №898 в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» відкликано банківську ліцензію, а сам Банк вирішено ліквідувати. Рішенням Виконавчої дирекції ФГВФО №230 від 18.12.2015 р. розпочато процедуру ліквідації Банку з 18.12.2015 року по 17.12.2017 року.

Таким чином, у позивача з моменту поступлення на його рахунок коштів в сумі 2 619 000,00 грн. і до 18.09.2015 року , було достатньо часу для розпорядженнями коштами на своєму рахунку в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит». Будь яких належних та допустимих доказів того, що позивач вживав реальні заходи з ціллю розпорядження цими коштами суду не надано. Посилання позивача на інформацію у пресі, інтернеті про проблемність Банку, його неплатоспроможність, тощо , як на причину яка унеможливлювала для позивача використовувати наявних на його рахунку коштів є голослівними. Крім того суд вбачає за необхідне ще раз відзначити що такі доводи позивача не свідчать про невиконання відповідачем грошових зобов»язань з оплати отриманого товару.

Як встановлено судом і це підтвердив сам позивач спірні кошти (2 619 000,00 грн.) які входять в суму 2 752 411,93 грн. коштів наявних на рахунку №6601 в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит, включені за кредиторською вимогою позивача до сьомої черги вимог кредиторів та виплата належних товариству коштів відбуватиметься згідно процедури та в строки передбачені положеннями Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

За змістом статті 1 ГПК України до господарського суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. Тобто, в контексті цієї норми має значення лише суб»єктивне уявлення особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту. Водночас за змістом зазначеної статті порушення права чи законного інтересу або спір щодо них повинні існувати на момент звернення до суду. Якщо в результаті розгляду справи виявиться, що порушення відсутнє, суд повинен відмовити в позові.

В даному випадку, в результаті розгляду справи судом не встановлено, що станом на момент звернення позивача з позовом до суду мало місце порушення відповідачем прав чи законних інтересів позивача.

Приписами статей 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищенаведене суд не вбачає правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст..49 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.1, 2, 12, 32, 33, 34, 36, 43, 44, 45, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд-

В И Р І Ш И В :

В позові відмовити повністю.

Повний текст рішення виготовлено 04.07.2016 р.

Суддя Кітаєва С.Б.