ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" травня 2016 р. Справа № 911/1100/16

За позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю ТОРГОВИЙ БУДИНОК ПРЕСТИЖ

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Край-1

про стягнення 18993,23грн

Суддя Чонгова С.І.

Представники:

від позивача ОСОБА_2 (довіреність б/н від 20.11.2015);

від відповідача не з'явився.

СУТЬ СПОРУ: ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю ТОРГОВИЙ БУДИНОК ПРЕСТИЖ (далі ТОВ ТОРГОВИЙ БУДИНОК ПРЕСТИЖ) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Край-1 (далі ТОВ Край-1) про стягнення 18993,23грн заборгованості.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на те що, відповідачем порушено зобовязання за договором поставки №784 від 15.03.2012 в частині сплати за поставлений товар.

Відповідач у справі ТОВ Край-1 документально обґрунтованого відзиву на позовну заяву не надало.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

15.03.2012 між ТОВ ТОРГОВИЙ БУДИНОК ПРЕСТИЖ (далі постачальник) та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Край-2 (далі покупець, ТОВ «Край-2») укладено договір №784 поставки (а.с.12-19, зворот, далі договір).

За умовами такого договору, постачальник прийняв на себе зобовязання поставляти і передавати у власність покупця товар, а покупець зобовязується прийняти товар у власність і оплатити його на умовах договору.

Даний договір підписано сторонами з протоколом розбіжностей (а.с.27-29).

У подальшому, додатковою угодою від 12.11.2014, яка укладена між ТОВ ТОРГОВИЙ БУДИНОК ПРЕСТИЖ (далі постачальник), ТОВ Край-2 (далі первісний покупець) та ТОВ Край-1 (далі новий покупець), замінено сторону у зобовязанні за вищевказаним договором, а саме ТОВ Край-2 на ТОВ Край-1 (а.с.58).

Таким чином, укладений сторонами договір є підставою для виникнення у позивача та відповідача у справі господарських зобовязань, а саме майново-господарських зобовязань в силу ст. ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

Як визначено п.1.1 договору, постачальник постачає і передає у власність покупцеві, а покупець приймає та оплачує товари згідно з замовленням покупця та товаросупровідною документацією, які складають невідємну частину вказаного договору.

Покупець надає замовлення постачальнику на підставі специфікації, затвердженою сторонами та діючої на дату замовлення, в якій наведено список товарів, що поставляються за вказаним договором, та їх ціни, яка є невідємною частиною вказаного договору (далі додаток №2 «Специфікація»).

Право власності і ризик випадкової загибелі або пошкодження товарів преходить від постачальника до покупця з моменту, коли товари поставлено покупцеві вивантажено на приймальну платформу магазину, сторони підписали видаткову накладну, що засвідчує те, що товари були отримані покупцем (пункт 2.7 договору).

Як визначено п. 8.1 договору, він діє до 31 грудня 2013 року; строк такого договору автоматично подовжується на додаткові однорічні терміни у випадку, якщо не менше ніж за 30 днів до закінчення його строку дії будь-яка сторона не повідомить іншу сторону у письмовій формі про свій намір припинити його дію.

Як встановлено під час розгляду справи, на виконання умов договору, у період дії договору позивачем поставлявся ТОВ Край-1 (який відповідно до додаткової угоди став новим покупцем за договором), товар, що підтверджується видатковими накладними (а.с.59-76).

За твердженням позивача частина товару була оплачено відповідачем, частина товару повернута, а на частину товару між сторонами проведено залік зустрічних однорідних вимог.

Крім того, як зазначено представником позивача у судовому засіданні між сторонами у справі та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю ОСОБА_3 України велися перемовини щодо передачі боргових зобовязань від ТОВ Край-2 до ТОВ ОСОБА_3 України про що свідчить проект договору (а.с.95), проте враховуючи, що ТОВ ОСОБА_3 України не підписало вказаний договір, а у відповідності до п. 8 іказаного проекту договору, договір вважається укладеним та набирає чинності з моменту підписання сторонами, такий договір не вважається укладеним.

За твердженням позивача, неоплаченою на день звернення до суду залишився товар на суму 18 993,23грн.

Відповідачем під час розгляду справи не спростовано наявність заборгованості в сумі 18 993,23грн за поставлений товар шляхом надання доказів зворотного.

Предметом спору у даній справі є наявність у відповідача обовязку оплатити поставлений товар.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін); зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

При цьому, відповідно до ч. 2 вказаної статті, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Правило, визначене відповідною нормою, також викладене у ст. 712 ЦК України, відповідно до якої за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктом 3.3 договору визначено, що оплата виконується шляхом переказу на рахунок постачальника, зазначений у статті 9 договору протягом терміну платежу, зазначеного у пункті 1.1 додатку №3 «Спеціальні умови», за умови, що сума платежу не менше за 50,00грн та постачальник надасть належним чином оформлені рахунки та накладні (у формі відповідно до інструкцій покупця) на адресу покупця, яка вказана у статті 9; якщо постачальник не надасть рахунки та накладні вчасно, покупець має право затримати розрахунок на відповідний час затримки у надані документів; при цьому покупець зобовязаний повідомити постачальника про недоліки у таких документах.

Відповідно до п. 1.1 додатку №3 покупець оплачує реалізовані товари за період один календарний тиждень у магазинах покупця протягом 10 банківських днів з дня закінчення календарного тижня за умови, що постачальник надасть належним чином оформлені рахунки та накладні (у формі відповідно до інструкцій покупця) на адресу покупця, яка вказана у статті 9 договору, протягом не більш ніж 7 днів з дня поставки; якщо у постачальника є борги по документам, покупець має право затримати розрахунок на відповідний час затримки документів.

Проте відповідачем не надано суду доказів оплати товару на заявлену суму або повернення товару позивачу.

Крім того, вказаний розмір заборгованості підтверджено актом звірки (а.с.94).

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Таким чином, суд вважає вимоги позивача про стягнення з відповідача 18 993,23грн обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

В силу ст. 49 ГПК України, судові витрати, понесені позивачем у звязку з оплатою позову судовим збором, підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача, а саме в розмірі 1378,00грн.

Керуючись ст. ст. 49, 82-84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Край-1 на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю ТОРГОВИЙ БУДИНОК ПРЕСТИЖ 18 993,23грн основної заборгованості, а також 1378,00грн в рахунок відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 26.05.2016

Суддя С.І. Чонгова