ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" червня 2016 р. Справа № 922/6554/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Камишева Л.М., суддя Гетьман Р.А. , суддя Пелипенко Н.М.

при секретарі Пляс Л.Ф.

за участю представників:

позивача ОСОБА_1, за довіреністю б/н від 21 червня 2016 року; ОСОБА_2, за довіреністю б/н від 04 січня 2016 року;

відповідача - ОСОБА_3, за довіреністю б/н від 21 грудня 2015 року;

1-ї третьої особи ОСОБА_4. за довіреністю № 09-32/662 від 19 листопада 2015 року;

2-ї третьої особи не зявився;

3-ї третьої особи - не зявився;

третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору - не зявився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. № 1399 Х/1-6) на рішення господарського суду Харківської області від 25 квітня 2016 року у справі № 922/6554/15

за позовом Приватного акціонерного товариства "Харківський коксовий завод", м. Харків

до Публічного акціонерного товариства "Сбербанк", м. Київ

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

1. Публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк", м. Київ;

2. ОСОБА_5 комісія з цінних паперів та фондового ринку, м. Київ;

3. ОСОБА_5 банк України, м. Київ;

за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору Товариства з обмеженою відповідальністю Аромасервіс, м. Київ

до: 1. Публічного акціонерного товариства "Сбербанк", м. Київ

2. Приватного акціонерного товариства "Харківський коксовий завод", м. Харків

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні на першого відповідача:

1. Публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк", м. Київ;

2. ОСОБА_5 комісія з цінних паперів та фондового ринку, м. Київ;

3. ОСОБА_5 банк України, м. Київ

про визнання договору про відкриття кредитної лінії недійсним

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 25 квітня 2016 року у справі № 922/6554/15 (суддя Светлічний Ю.В.) позов Приватного акціонерного товариства "Харківський коксовий завод" задоволений.

Визнано недійсним в частині договір про відкриття кредитної лінії №26-В/12/66/Юо від 04.09.2012р. між Приватним акціонерним товариством "Харківський коксовий завод" та Публічним акціонерним товариством "ОСОБА_6 СБЕРБАНКУ РОСІЇ" (нове найменування ПАТ Сбербанк") щодо надання кредиту в сумі 7150000,00 доларів США.

Визнано припиненими зобов'язання Приватного акціонерного товариства "Харківський коксовий завод" перед Публічним акціонерним товариством "ОСОБА_6 СБЕРБАНКУ РОСІЇ" (нове найменування Публічне акціонерне товариство Сбербанк") з повернення кредиту 15384,22 доларів США та відсотків за користування ним за договором про відкриття кредитної лінії №26-В/12/66/ЮО від 04.09.2012р.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Сбербанк" на Публічного акціонерного товариства "Харківський коксовий завод" судовий збір у розмірі 2436,00 грн.

У задоволенні позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - Товариства з обмеженою відповідальністю "Аромасервіс" відмовлено.

Відповідач з рішенням суду першої інстанції не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення в частині задоволених позовних вимог скасувати, прийняти в цій частині нове рішення про відмову в позові. Рішенні в частині відмови у задоволенні позову третьої особи ТОВ Аромасервіс просить залишити без змін

Відповідач, зокрема, вважає, що норма статті 52 Закону України «Про банки та банківську діяльність», яку застосував суд першої інстанції при вирішенні спору по суті, не можна застосовувати до спірних правовідносин і не є підставою для визнання недійсним кредитного договору, оскільки регулює відносини щодо надання кредиту, а не щодо умов договору, а правове значення для вирішення питання про визнання кредитного договору недійсним має додержання його сторонами вимог закону саме при його укладенні, а не виконанні. На думку відповідача, необхідним є розмежовування моменту укладення договору, що має правове значення при вирішенні спору щодо недійсності такого договору, від відносин щодо його виконання. Також зазначає про відсутність рішення ОСОБА_5 Банку України щодо визначення повязаного з Банком особи, а відтак, на думку відповідача, ПАТ «Сбербанк» та ПАТ «Промінвестбанк» не є повязаними особами. Крім того, відповідач не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови відповідачу у задоволенні заяви про застосування строків позовної давності.

08.06.2016 року на адресу Харківського апеляційного господарського суду від представника позивача адвоката ОСОБА_2 надійшло клопотання про знаття арешту з майна, яке відхилено колегією суддів з підстав викладених нижче (вх. № 5906 від 08.06.2016 р.).

16.06.2016 року від відповідача ПАТ «Сбербанк» надійшли письмові пояснення, в яких представник позивача надав додаткове правове обґрунтування щодо відсутності підстав для визнання спорідненості та повязаності осіб ПАТ «Сбербанк» та ПАТ «Промінвестбанк», щодо неналежних та недопустимих доказів, якими суд першої інстанції керувався при прийнятті оскаржуваного рішення, зокрема, висновки науково-правової експертизи, які не можуть бути належними доказами, які мають значення для цієї справи (вх. № 6277 від 16.06.2016 р.)

У відзиві на апеляційну скаргу та в додаткових запереченнях проти апеляційної скарги (вх. 6351, 6352 від 21.06.2016 р.) позивач, зокрема, посилається на наявність порушеного права у ПрАТ «Харківський коксовий завод», яке підлягає захисту; на правомірність застосування місцевим господарським судом до спірних правовідносин приписи статті 52 Закону України «Про банки та банківську діяльність». Також зазначає, що чинним законодавством не визначено момент визнання осіб повязаними, а тому посилання відповідача на відсутність відповідного рішення ОСОБА_5 Банку України» вважає безпідставними. Вважає оскаржуване рішення таким, що ухвалене у відповідності до вимог чинного законодавства, враховуючи всі обставини справи, вірно застосовані як норми матеріального, так і норми процесуального права, в повному обсязі зясовані обставини, що мають значення для правильного вирішення господарського спору, надано належну оцінку всім доказам, ґрунтуючись на повному та обєктивному розгляду всіх обставин справи в їх сукупності. Просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення.

У призначене судове засідання представники ОСОБА_5 комісії з цінних паперів та фондового ринку, ОСОБА_5 Банку України та ТОВ Аромасервіс не зявились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи зворотними повідомленнями про вручення поштового відправлення (т.3 а.с. 164, 165, 168).

Представник ОСОБА_5 Банку України через канцелярію суду подав клопотання про відкладення розгляду справи, у звязку із зайнятістю представника НБУ в іншому судовому засіданні (вх. 6354 від 21.06.2016 р.).

Колегія суддів відхиляє дане клопотання виходячи з того, що третя особа ОСОБА_5 України не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - четвертою статті 28 Господарського процесуального кодексу України, як з числа своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 Господарського процесуального кодексу України).

Крім цього, за приписами статті 22 Господарського процесуального кодексу України, сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Відповідно до пп. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26 грудня 2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду спору по суті, приписи статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР) щодо права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, апеляційний суд не оцінює вказану обставину як підставу для відкладення розгляду справи.

Зважаючи на належне повідомлення сторін та третіх осіб про час та місце розгляду справи, враховуючи встановлений процесуальним законом строк розгляду апеляційної скарги на рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що учасникам судового процесу створені належні умови для реалізації їх процесуальних прав та вважає за можливе розглядати апеляційну скаргу за відсутності не зявившихся представників ОСОБА_5 комісії з цінних паперів та фондового ринку, ОСОБА_5 Банку України та ТОВ Аромасервіс.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вислухавши в судовому засіданні представників присутніх осіб, розглянувши справу відповідно до вимог статті 101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши повноту встановлення місцевим господарським судом обставин, що мають значення для справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається із матеріалів справи, 20.09.2005р. між ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та ПрАТ "Харківський коксовий завод" було укладено кредитний договір про відкриття кредитної лінії № 15-93/17-7671/05 від 20.09.2005р.

04.09.2012р. між ПАТ "ОСОБА_6 банк Сбербанку Росії" (нове найменування ПАТ "Сбербанк") та ПрАТ "Харківський коксовий завод" був укладений договір про відкриття кредитної лінії № 26-В/12/66/ЮО від 04.09.2012р, за умовами пункту 1.5. якого, кредит надається на рефінансування заборгованості за кредитним договором про відкриття кредитної лінії № 15-93/17-7671/05, укладеним між позичальником та Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" 20.09.2005 року (т. 1 а.с. 24-35).

ПАТ "ОСОБА_6 банк Сбербанку Росії" згідно укладеного між сторонами договору від 04.09.2012р. надало ПрАТ "Харківський коксовий завод" кредит на загальну суму 7 165 384,22 доларів США., що підтверджується платіжними дорученнями № 30924345 від 05.09.2012р. та № 31129703 від 06.09.2012р. (т. 1 а.с. 36,37).

06.09.2012р. ПрАТ "Харківський коксовий завод" платіжним дорученням № V2 від 06.09.2012р. переказало на свій поточний рахунок, відкритий в ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» 7 163 186,48 доларів США.

06.09.2012р. ПрАТ "Харківський коксовий завод" платіжним дорученням № 28 від 06.09.2012р. погасило ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» залишок заборгованості за кредитним договором від 20.09.2005 р. у розмірі 7150 000,00 доларів США за рахунок тих же кредитних коштів, раніше отриманих ПрАТ "Харківський коксовий завод" від ПАТ "ОСОБА_6 банк Сбербанку Росії" за кредитним договором від 04.09.2012 року.

Тобто, як вірно зазначив суд першої інстанції та не заперечувалось сторонами, використання кредитних коштів в сумі 7 150 000,00 доларів США відбулось згідно з їх цільовим призначенням, передбаченим пунктом 1.5. кредитного договору від 04.09.2012 р.

Зазначений кредитний договір позивач вважає такими, що протирічить положенням статті 52 Закону України "Про банки і банківську діяльність" і тому просив визнати недійсним, звернувшись за захистом порушеного права.

Місцевий господарський суд, враховуючи обставини справи, керуючись положеннями статті 203 , 215 Цивільного кодексу України, встановив, що спірний кредитний договір суперечить приписам частини 5 статті 52 Закону України «Про банки та банківську діяльність» (в редакції станом на момент укладення спірного кредитного договору) та задовольнив позовні вимоги у повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

За змістом ч. 1 статті 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно з ч. 1 статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Спеціальним законом, що регулює діяльність банків в Україні, та встановлює обмеження у сфері кредитування, що здійснюється установами банків, є Закон України "Про банки і банківську діяльність" від 07.12.2000 № 2121-ІП.

Частина 5 статті 52 вказаного Закону в редакції, що діяла на момент укладення Кредитного договору (редакція від 19.08.2012р.), встановлено, що банку забороняється надавати кредити будь-якій особі для погашення цією особою будь-яких зобов'язань перед пов'язаною особою банку.

Статтею 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" від 07.12.2000 № 2121-ІП в редакції від 19.08.2012 р. визначено, що контроль - можливість здійснювати вирішальний вплив на управління та/або діяльність юридичної особи шляхом прямого та/або опосередкованого володіння однією особою самостійно або спільно з іншими особами часткою в юридичній особі, що відповідає еквіваленту 50 чи більше відсотків статутного капіталу та/або голосів юридичної особи, або незалежно від формального володіння можливість здійснювати такий вплив на основі угоди чи будь-яким іншим чином.

На офіційному сайті ОСОБА_5 Банку України оприлюднено інформацію про власників істотної участі у Публічному акціонерному товаристві "ОСОБА_6 банк Сбербанку Росії" станом на 01.01.2013 р. Відповідно до вказаної інформації Відкритому акціонерному товариству "Сбербанк Росії" належить частка 100% статутного капіталу Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_6 банк Сбербанку Росії". В свою чергу, відповідно до вказаної інформації, ОСОБА_7 банку Російської Федерації належить 50,000000004% статного капіталу Відкритого акціонерного товариства "Сбєрбанк Росії".

На офіційному сайті ОСОБА_5 Банку України оприлюднено інформацію про власників істотної участі в Публічному акціонерному товаристві "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" станом на 01.01.2013 р.

Відповідно до вказаної інформації Державній корпорації "ОСОБА_5 розвитку та зовнішньоекономічної діяльності (Зовнішекономбанк)" належить частка 97,85% статутного капіталу Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк". В свою чергу, відповідно до вказаної інформації, державі Російська Федераціія належить 100% статного капіталу Державної корпорації "ОСОБА_5 розвитку та зовнішньоекономічної діяльності (Зовнішекономбанк)".

Згідно зі статтею 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" істотна участь - пряме та/або опосередковане володіння однією особою самостійно чи спільно з іншими особами 10 і більше відсотками статутного капіталу та/або права голосу акцій, паїв юридичної особи або незалежна від формального володіння можливість значного впливу на управління чи діяльність юридичної особи.

Цією ж статтею Закону України "Про банки і банківську діяльність" встановлено, що споріднена особа - юридична особа, яка має спільних з банком власників істотної участі.

Таким чином, Публічне акціонерне товариство "ОСОБА_6 банк Сбербанку Росії" та Публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" є спорідненими особами внаслідок опосередкованого володіння державою Російська Федерація 10-ма і більше відсотками їх статутного капіталу, а також внаслідок незалежної від формального володіння можливості значного впливу на їх управління та діяльність, зокрема, через афілійованих осіб контролерів.

Афілійована особа банку - будь-яка юридична особа, в якій банк має істотну участь або яка має істотну участь у банку (стаття 2 Закону).

Таким чином, Публічне акціонерне товариство "ОСОБА_6 банк Сбербанку Росії" та Відкрите акціонерне товариство "Сбербанк Росії" є афілійованими особами. З цієї ж підстави афілійованими особами є Публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та Державна корпорація "ОСОБА_6 розвитку та зовнішньоекономічної діяльності (Зовнішекономбанк)".

Відповідно до рішення ОСОБА_5 комісії з цінних паперів та фондового ринку № 1078 від 24.07.2015 р. прямим власником ПАТ "ОСОБА_6 банк Сбербанку Росії" з часткою у статутному капіталі банку 100 відсотків обноосібно є ВАТ "Сбербанк Росії". Опосередкованим власником ПАТ "ОСОБА_6 банк Сбербанку Росії" з істотною участю у розмірі 50 % є ОСОБА_7 Російської Федерації, який зареєстрований за законодавством Російської Федерації та є прямим власником ВАТ "Сбербанк Росії" з часткою у розмірі 50,000000004% статутного капіталу цього банку.

Таким чином, ВАТ "Сбербанк Росії" та ОСОБА_7 банк Російської Федерації, а також держава Російська Федерація здійснюють контроль на діяльність ПАТ "ОСОБА_6 банк Сбербанку Росії" шляхом прямого та опосередкованого володіння часткою у розмірі більше 50% у статутному капіталі ПАТ "ОСОБА_6 банк Сбербанку Росії".

Рішенням ОСОБА_5 комісії з цінних паперів та фондового ринку № 1087 від 24.07.2015 р. визначено, що прямим власником ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" з часткою у статутному капіталі банку 99,0854% є Державна корпорація "ОСОБА_5 розвитку та зовнішньоекономічної діяльності (Зовнішекономбанк)", яка зареєстрована за законодавством Російської Федерації. Опосередкованим власником ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" з істотною участю у розмірі 99,0854% є Російська Федерація.

Таким чином, особи Російської Федерації - Державна корпорація "ОСОБА_5 розвитку та зовнішньоекономічної діяльності (Зовнішекономбанк)", а також держава Російська Федерація здійснюють контроль на діяльність ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" шляхом прямого та опосередкованого володіння часткою у розмірі більше 50% у статутному капіталі ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк".

Відповідна правова позиція позивача також знаходить своє підтвердження у наданому до матеріалів справи висновку науково-правової експертизи при Інституті держави і права ім. В. М. Корецького НАН України.

Наведене дає підстави для висновку про пов'язаність між собою ПАТ "Сбербанк" та ПАТ "Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк".

Посилання відповідача на те, що відповідно до «Положення про визначення повязаних з банком осіб», затвердженого постановою Правління ОСОБА_5 Банку України №315 від 12.05.2015 р., визначення фізичних та юридичних осіб повязаними з банком, віднесено до компетенції ОСОБА_5 Банку України, а не до компетенції суду, не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 124 Конституції України, юрисдикція суддів поширюється на всі правовідносини, що виникають в державі, а отже, суд має підстави та право зробити власний висновок із вказаного вище питання.

Крім того, слід зазначити про те, що Постанова № 315, на яку посилається відповідач, прийнята лише 12.05.2015 р., тобто, вже після укладення сторонами спірного договору.

Отже, електронне повідомлення № В/26-0004/967 від 27.01.2016 р. ОСОБА_5 Банку України, у якому повідомляється про те, що НБУ не приймалось рішення станом на 04.09.2012 р. щодо визнання повязаними ПАТ «Сбербанк» та ПАТ «Промінвестбанк», відповідно до вимог статті 52 Закону України «Про банки та банківську діяльність», на яку посилається відповідач, не спростовує доказів, які містяться в матеріалах справи, а свідчить лише про те, що на час укладення спірного договору «Положення про визначення повязаних з банком осіб» не існувало.

Таким чином, ПАТ "Сбербанк", при укладанні кредитного договору №26-В/12/66/ЮО від 04.09.2012 р., порушив вимоги статті 52 Закону України "Про банки і банківську діяльність", згідно з якою, як вже було зазначено вище, банку забороняється надавати кредити будь-якій особі для погашення цією особою будь-яких зобовязань перед повязаною з Банком особою, що є підставою для визнання такого договору недійсним в частині надання кредиту в сумі 7 150 000,00 доларів США., про що вірно зазначив суд першої інстанції.

У відповідності до частини 1 статті 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У звязку із наявністю доказів того, що ПрАТ "Харківський коксовий завод" сплатило частину відсотків за кредитним договором на користь ПАТ "Сбербанк" в сумі, що значно перевищує залишок дійсної частини кредиту 15 384,22 доларів США., що підтверджується відповідними платіжними дорученнями та не заперечувалось присутніми в судовому засіданні апеляційної інстанції представниками сторін, то позовні вимоги в частині визнання припиненими зобов'язань з повернення суми кредиту 15 384,22 доларів США та відсотків за користування ним за кредитним договором також правомірні та підлягають задоволенню.

Щодо наслідків недійсності судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до статті 216 Цивільного кодексу України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, ПАТ "Сбербанк" не позбавлений можливості звернутись до суду з окремим позовом про застосування наслідків недійсності правочину в порядку застосування реституції.

Якщо спір з приводу таких наслідків між сторонами відсутній, у господарського суду немає правових підстав зобов'язувати їх вчиняти дії, прямо передбачені законом, зокрема частиною першою статті 216 ЦК України, частиною другою статті 208 ГК України.

Як зазначили представники сторін в судовому засіданні апеляційної інстанції, позивач та відповідач не наполягали на застосуванні реституції як наслідок визнання правочину недійсним, оскільки ними до матеріалів справи не були долучені докази обґрунтованих розмірів фактично сплачених сум, що повинні бути повернені іншою стороною у випадку застосування наслідків недійсності оспорюваного правочину; до справи не надано документів, які б свідчили про розмір погашених відсотків, штрафних санкцій та розмір залишку заборгованості.

У звязку із відсутністю фактичних даних для обєктивного застосування реституції, суд першої інстанції правомірно не застосував відповідні правові наслідки.

Посилання відповідача на пропуск строку позовної давності судова колегія вважає безпідставним, виходячи з наступного.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 Цивільного кодексу України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 статті 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Так, рішення ОСОБА_5 комісії з цінних паперів та фондового ринку від 24.07.2015р.: №1082, №1078, №1090 та №1087, були прийняті 24.07.2015 р.

З огляду на викладене, судова колегія зазначає, що позивачу стало відомо про обставини порушення його прав з моменту прийняття Рішень ОСОБА_5 комісією з цінних паперів та фондового ринку від 24.07.2015 №1082, №1078, №1090 та №1087. Крім того, в будь-якому випадку початок перебігу позовної давності не може розпочинатися раніше дати 01.01.2013 р., яка є датою, на яку було складено ПАТ «Сбербанк» та ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" інформацію про власників істотної участі, та яка в подальшому була оприлюднена на офіційному сайті ОСОБА_5 Банку України.

Докази, які б свідчили про наявність у позивача раніше ніж за три роки до звернення до суду з цим позовом інформації, яка дала йому підстави вважати, що ПАТ "Сбербанк" та ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" є пов'язаними особами, матеріали справи не містять.

З урахуванням вищенаведеного, суд першої інстанції дійшов ґрунтовного висновку про те, що строк позовної давності для звернення позивача до суду не сплив.

Колегія суддів зазначає, що правомірним є висновок суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору - ТОВ «Аромасервіс».

Так, в обґрунтування свого права на позов третя особа посилається на Рішення Конституційного Суду України №18-рп/2004 (справа про "охоронюваний законом інтерес"), яким визначено, що акціонер може захищати свої безпосередні права чи охоронювані законом інтереси шляхом звернення до суду у випадку їх порушення, оскарження чи невизнання самим акціонерним товариством, учасником якого він є, органами чи іншими акціонерами цього товариства. Згідно цього рішення Конституційного Суду, порядок судового захисту порушених будь-ким, зокрема третіми особами, прав чи охоронюваних законом інтересів акціонерного товариства, які не можуть вважатися тотожними простій сукупності індивідуальних охоронюваних законом інтересів його акціонерів, визначається законом.

В розясненнях, викладеними в п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року № 13 "Про практику розгляду судами корпоративних спорів", акціонери (учасники) господарського товариства не вправі звертатися до суду за захистом прав та інтересів інших акціонерів (учасників) господарського товариства та самого товариства поза відносинами представництва, а також обґрунтовувати свої вимоги порушенням прав інших акціонерів (учасників) товариства.

Частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. До них належать:1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обовязку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту субєктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Зясовуючи характер оспорюваних третьою особою правовідносин, предмет та підставу позову, характер порушеного права третьої особи із самостійними вимогами та можливість його захисту в обраний ним спосіб, судова колегія вважає, що спірний кредитний договір не порушує права третьої особи саме як акціонера.

Натомість під час розгляду судом першої інстанції справи третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору не надала до суду додаткових доказів порушення її прав, як третьої особи (без врахування її статусу мажоритарного акціонера ПрАТ "Харківський коксовий завод"), внаслідок укладення та чинності кредитного договру. Так само і до суду апеляційної інстанції додаткового нормативно-правового обґрунтування своєї позиції у справі третя особа з самостійними вимогами не надала, своїм правом на участь в судовому засіданні апеляційної інстанції не скористалась.

В цій частині рішення сторонами не оскаржується.

Крім того, ПАТ "Сбербанк" в обґрунтування своїх заперечень проти позову, посилається, зокрема, на правові висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 11.07.2012 р. у справі №6-63цс12 та Вищого господарського суду України від 02.02.2012 року у справі № 17/314, посилаючись на те, що правове значення для вирішення питання про визнання кредитного договору недійсним має додержання його сторонами вимог закону саме при його укладанні, а не виконанні.

Проаналізувавши вищевикладені доводи відповідача та правові позиції, викладені вищими інстанціями, судова колегія зазначає, що зі змісту вищевказаних постанов Верховного Суду України та Вищого господарського суду України вбачається, що предметом позову у цих справах були вимоги про визнання недійсним кредитного договору на підставі ст.ст. 203, 207, 215, та 1046, 1054 Цивільного кодексу України, а підставами для визнання недійсними кредитного договору слугували зовсім інші обставини, ніж ті, що визначено позивачем у даній справи.

Також слід зазначити наступне.

Представником позивача подано суду апеляційної інстанції клопотання про зняття арешту, накладеного Господарським судом Харківської області ухвалою від 25 квітня 2016 року у цій справі.

Зазначеною ухвалою суду в порядку ч. 2 статті 1057-1 Цивільного кодексу України накладено арешт на майно, яке передане в забезпечення виконання зобов'язань, а саме:

- нежитлові будівлі, що знаходяться за адресою: м. Харків, Карачівське шосе, 44, які передані в іпотеку ПАТ "Сбербанк" на підставі укладеного з ПрАТ "Харківський коксовий завод" Іпотечного договору від 13.09.2012р., посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_8, зареєстрованим в реєстрі за №5139;

- прості іменні акції в кількості 1647 штук, бездокументарна форма. Емітент - ПрАТ "Харківський коксовий завод", частка в статутному капіталі Емітента, що відповідає кількості цінних паперів становить 50,52147%, які передані в заставу ПАТ "Сбербанк" на підставі укладеного з ТОВ "Аромасервіс" договору застави цінних паперів від 13.09.2012р.

- прості іменні акції в кількості 1613 штук, бездокументарна форма, Емітент ПрАТ "Харківський коксовий завод", частка в статутному капіталі Емітента, що відповідає кількості цінних паперів становить 49,47853%, які передані в заставу "Сбербанк" на підставі укладеного з Акціонерним товариством з обмеженою відповідальністю "САRВО ТRАDING LIMITED" (Кіпр) (Рrіvate соmраnу limited bу shares САRВО ТRАDING LIMITED" договору застави застави цінних паперів від 13.09.2012р.;

- обладнання, в кількості 690 одиниць, що знаходиться за адресою: Харківська обл., м. Харків, Карачівське шосе, 44, які передані в заставу ПАТ "Сбербанк" на підставі укладеного з ПрАТ "Харківський коксовий завод" договору застави №1 від 12.09.2012р.

- основні засоби - транспорт, в кількості 48 одиниць, що знаходиться за адресою: Харківська обл., м. Харків, Карачівське шосе, 44, які передані в заставу ПАТ "Сбербанк" на підставі укладеного з ПрАТ "Харківський коксовий завод" договором застави від 13.09.2012р., посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстрований в реєстрі за №5138;

- основні засоби, в кількості 18 одиниць, що знаходиться за адресою: Харківська обл., м. Харків, Карачівське шосе, 44, які передані в заставу ПАТ "Сбербанк" на підставі укладеного з ПрАТ "Харківський коксовий завод" договором застави від 13.09.2012р., посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстрований в реєстрі за №5158;

- основні засоби - споруди з передавальними пристроями, в кількості 105 одиниць, що знаходиться за адресою: Харківська обл., м. Харків, Карачівське шосе, 44, які передані в заставу ПАТ "Сбербанк" на підставі укладеного з ПрАТ "Харківський коксовий завод" договором застави №2 від 12.09.2012р.

- товари в обігу, а саме вугільний концентрат (уголь марки Ж и К, кпасс 0-100), загальною балансовою вартістю 7 400 000,00 грн. який належить ПрАТ "Харківський коксовий завод" та знаходиться за адресою: Харківська обл., м. Харків, Карачівське шосе, 44, які передані в заставу ПАТ "Сбербанк" на підставі укладеного з ПрАТ "Харківський коксовий завод" договором застави №3 від 12.09.2012р.

Згідно статті 1057- 1 Цивільного кодексу України у разі визнання недійсним кредитного договору суд за заявою сторони в обов'язковому порядку застосовує наслідки недійсності правочину, передбачені частиною першою статті 216 цього Кодексу, та визначає грошову суму, яка має бути повернута кредитодавцю. Визнаючи недійсним кредитний договір, у якому виконання зобов'язання позичальника забезпечено заставою майна позичальника або поручителя, суд за заявою кредитодавця накладає на таке майно арешт. Арешт на майно підлягає зняттю, якщо протягом 30 днів з дня набрання законної сили рішенням суду про визнання недійсним кредитного договору кошти у розмірі, визначеному судом, будуть повернуті кредитодавцю. Якщо у зазначений строк зобов'язання повернути кошти не виконано, кредитодавець має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на арештоване майно. Арешт на майно, накладений відповідно до частини другої цієї статті, підлягає зняттю після виконання зобов'язання повернути кредитодавцю кошти у розмірі, визначеному судом. Визнаючи недійсним договір застави, який забезпечував виконання зобов'язання позичальника за кредитним договором, суд за заявою кредитодавця накладає арешт на майно, яке було предметом застави. Такий арешт підлягає зняттю після виконання зобов'язання повернути кредитодавцю кошти за кредитним договором, а у разі визнання кредитного договору недійсним - після виконання зобов'язання повернути кредитодавцю кошти в розмірі, визначеному судом відповідно до частини першої цієї статті.

Зазначена стаття внесена до Цивільного кодексу України Законом України № 5405-VІ від 02.10.2012 р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо виконання господарських зобовязань», що набрав чинності 04.11.2012 р. Дія зазначеного закону поширюється на кредитні договори та договори застави, укладені як до, так і після набрання ним чинності.

Арешт, про який йдеться у цій статті, не належить до кола передбачених ГПК України заходів до забезпечення позову та видів запобіжних заходів, що унеможливлює застосування судом відповідних процесуальних норм при зверненні суду до статті 1057-1 Цивільного кодексу України.

Зняття арешту, передбаченого цією нормою права, здійснюється судом, який ухвалив рішення, після винесення рішення по справі.

Як накладення зазначеного арешту, так і його знаття здійснюється ухвалою господарського суду, винесеною згідно ч. 3 статті 86 Господарського процесуального кодексу України, можливість оскарження відповідних ухвал окремо від рішення суду ГПК України не передбачена.

Таким чином, з урахуванням наведеного вище, враховуючи те, що зняття арешту, накладеного в порядку статті 1057-1 Цивільного кодексу України, здійснюється лише судом, який ухвалив рішення, то зняття арешту апеляційним судом не представляється можливим, у звязку з чим клопотання позивача про зняття арешту не підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 1 статті 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що позовні вимоги законні, обґрунтовані, доведені належними та допустимими доказами, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про їх задоволення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених в рішенні суду від 25 квітня 2016 року у цій справі.

Судова колегія вважає, що при прийнятті рішення місцевий господарський суд забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та обєктивного дослідження усіх фактичних обставин справи та дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, через що оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись статтями 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 25 квітня 2016 року у справі № 922/6554/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцятиденного строку.

Повна постанова складена 24.06.2016 р.

Головуючий суддя Камишева Л.М.

Суддя Гетьман Р.А.

Суддя Пелипенко Н.М.