ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

23.06.2016 Справа № 920/113/16
Господарський суд Сумської області, у складі головуючого судді Моїсеєнко В.М., суддів: Костенко Л.А., Левченко П.І., при секретарі судового засідання Малюк Р.Б., розглянувши матеріали справи № 920/113/16:

за позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Суми,

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Суми,

про покладення зобов'язання повернути об'єкт оренди та звільнити нежитлове приміщення , про стягнення 115000,00 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_3, ОСОБА_4

від відповідача: ОСОБА_5, ОСОБА_6

В судовому засіданні оголошувалися перерви з 11 год.00 хв. 06.04.2016р. до 9 год.30 хв. 14.04.2016р. , з 11 год.00 хв. 11.05.2016р.до 10 год.00 хв. 15.06.21016р. та до 9 год.30 хв. 23.06.2016р.

Суть спору: позивач звернувся до суду з позовною заявою 05.02.2016р., в якій просить зобов'язати відповідача повернути йому об'єкт оренди у стані, в якому він був одержаний з урахуванням нормального зносу у зв'язку з припиненням з 10 жовтня 2015р. дії договору № 10/13 оренди нерухомого майна ( нежитлового приміщення) від 10 жовтня 2013р., а саме: звільнити нежитлове приміщення загальною площею 275 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_3 (Додаток № 1 до договору), передати устаткування, інвентар, меблі та інше майно згідно з переліком, що є невід'ємною частиною договору (Додаток № 2 до договору); стягнути з відповідача неустойку та орендну плату у розмірі 127467,03 грн., а також стягнути судові витрати , пов'язані з розглядом справи. При цьому , до матеріалів позовної заяви позивачем додано платіжне доручення № 616 від 04.02.2016р. про сплату 3920,00 грн. судового збору( а.с.7), тобто позивачем при поданні позову не сплачено судовий збір за позовну вимогу майнового характеру - повернення йому майна - нежитлового приміщення ( додаток № 1 до договору оренди № 10/13 від 10.10.2013р.), устаткування, інвентарю, меблів та іншого майна згідно з переліком, який є невід'ємною частиною договору ( Додаток № 2), тому суд ухвалою від 24.03.2016р. зобов'язав позивача подати докази сплати судового збору за майнові вимоги - зобов'язання відповідача повернути позивачу нежитлове приміщення загальною площею 275 кв.м., розташованого з адресою АДРЕСА_3 та устаткування, інвентар, меблі згідно з переліком, зазначеним в Додатку № 2 до договору.

За клопотанням представника відповідача розгляд справи здійснювався за допомогою технічних засобів аудіо фіксації судового процесу.

Відповідач 31.03.2016 року подав відзив б/н б/д на позовну заяву, в якому зазначає, що позовні вимоги він не визнає повністю, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідач вважає, що позовна вимога про повернення об'єкта оренди є необґрунтованою, оскільки така вимога може заявлятись стосовно безстрокових договорів оренди або договорів оренди, строк дії яких припинився; твердження позивача про припинення дії договору оренди з 10.10.2015 року не відповідає обставинам справи. Відповідач вказує на те, що заборгованості з орендної плати перед позивачем він не має, значна частина орендної плати за 2014 та за 2015 роки сплачувалась авансом, тому підстави для застосування неустойки та нарахування інфляції відсутні.

Також представник відповідача подав доповнення до відзиву, відповідно до якого вважає, що позивачем безпідставно та необґрунтовано проведено індексацію орендної плати в 2014-2016 роках з урахуванням фактичного рівня інфляції в цей період.

Представник відповідача подав клопотання б/н б/д про долучення доказів до справи № 920/113/16, а саме: копій платіжних доручень та товарних чеків щодо сплати орендної плати за вересень, грудень 2015 року, січень - квітень 2016 року.

Представник позивача подав заяву б/н від 31.03.2016 року, в якій вважає, що відсутні підстави для доплати судового збору, а також для залишення позову без розгляду у відповідності до вимог ст. 81 Господарського процесуального кодексу України.

Представник позивача подав клопотання б/н від 31.03.2016 року, відповідно до якого просить приєднати до матеріалів справи копії листів, які надсилав позивач відповідачу з вимогами про звільнення об'єкту оренди від 31.08.2015 року, від 06.10.2015 року та від 09.11.2015 року з доказами про їх поштове відправлення, а також відповідь відповідача на лист від 01.09.2015 року з описом вкладення.

05.04.2016р. відповідач подав доповнення до відзиву, відповідно до якого позовні вимоги вважає необґрунтованими. На думку відповідача даний позов подано передчасно і невірно обрано спосіб захисту права, оскільки договір оренди нежитлового приміщення № 10/13 від 10.10.2013р. в редакції додаткових угод від 01.04.2014р. та від 25.08.2014р. діє та діятиме до 09.10.2016р. Як зазначає відповідач , недоплата орендної плати в узгодженому сторонами розмірі за період оренди відсутня, оскільки розмір орендної плати є фіксованим і становить 15000,00 грн. на місяць ( п.5.1 договору ) і відповідно до п.1.2 Додаткової угоди від 25.08.2014р. є незмінним до 01.03.2015р.

Відповідач вважає, що вимоги позивача про зобов'язання передачі рухомих речей , які знаходяться в орендованому приміщенні не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не конкретизовано які саме рухомі речі, не визначено вартість цих речей та не включено їх до суми позову,не надано доказів здійснення спроби повернути зазначені речі у позасудовому порядку.

06.04.2016р. представник позивача подав додаткові письмові пояснення , згідно яких зазначає, що у зв'язку з тим, що об'єктом оренди є нежитлове приміщення , договір найму на строк понад трьох років підлягає, як обов'язковому нотаріальному посвідченню , так і державній реєстрації. Отже, вимоги ч.2 ст.220 Цивільного кодексу України не можуть бути застосовані до вимог про визнання договору оренди нежитлового приміщення , укладеного на строк понад трьох років , дійсним, оскільки право користування нерухомим майном, яке виникає на підставі нотаріально посвідченого договору оренди, підлягає державній реєстрації, і саме з цього моменту такий договір вважається вчиненим. У зв'язку з тим, що при укладенні двох додаткових угод до договору оренди, згідно з якими строк дії цього договору має становити понад 3-х років ( п.4.1 договору) ( відповідно , 60 місяців та 72 місяці) не дотримано вимог закону щодо нотаріального посвідчення договору та державної реєстрації, у відповідності до вимог ч.2 ст.215 Цивільного кодексу України такі угоди є нікчемними. Отже, дія договору оренди припинилася 10.10.2015р., а тому відповідач повинен виконати вимоги п.7.1.3 договору та повернути об'єкт оренди і звільнити нежитлове приміщення ( ч.1 ст. 785 Цивільного кодексу України).У зв'язку з тим, що відповідач не виконав свого обов'язку по поверненню об'єкту оренди в передбачений договором строк, а саме - 10.10.2015р., позивачем обґрунтовано , у відповідності до вимог ч.2 ст.785 Цивільного кодексу України нараховано неустойку з період з 11.10.2015р. по 5.02.2016р. у розмірі 57096,77 грн., що є штрафною санкцією за порушення зобов'язання. Що стосується стягнення орендної плати з урахуванням рівня інфляції , позивач зазначає, що не заперечує проти того, що відповідач сплачував орендну плату у відповідності до вимог п.5.1 договору у розмірі 15000 грн. щомісячно , однак позивач звернувся з позовом до суду про стягнення орендної плати , проіндексованої на рівень інфляції, у відповідності до вимог п.5.1 договору . Загальна сума недоплаченої орендної плати , проіндексованої на індекс інфляції за 2015р. та 2016р. ( до дня подачі позову до суду) становить 70370,26 грн., які згідно доданого розрахунку позивач просить стягнути з відповідача. Позивач також заперечує посилання відповідача стосовно сплати відповідачем орендної плати авансом, оскільки у відповідності до п.5.3 договору - орендар сплачує орендну плату щомісячно не пізніше 25-го числа кожного місяця, попереднього місяцю, за який здійснюється плата. Отже, відповідач сплачував орендну плату не авансом на майбутній місяць, а за користування об'єктом оренди за попередній місяць.

06.04.2016р. представник відповідача подав клопотання про долучення доказів по справі, а саме копії платіжних доручень та копії товарних чеків за період з січня по листопад 2015р., копії листів , серед іншого копія листа відповідача від 17.04.2015р. з пропозицією нотаріального посвідчення змін до договору зі збільшення орендної плати до 19000 грн. у формі договору оренди у новій редакції.

06.04.2016р. представник позивача подав клопотання про приєднання до матеріалів справи додаткових документів, а саме листування між сторонами щодо зміни розміру орендної плати, відомостей про сплату орендної плати, серед іншого лист відповідача від 04.03.2015р. з пропозицією нотаріального посвідчення додаткової угоди № 12/14 від 31.12.2014р.

Зазначені документи оглянуті судом та долучені до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду Сумської області від 14.04.2016р. задоволено клопотання представника відповідача про колегіальний розгляд справи № 920/113/16, ухвалено справу № 920/113/16 передати на повторний автоматичний розподіл для формування складу колегії суддів для розгляду даної справи.

Згідно протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 06.05.2016, сформований наступний склад колегії для розгляду справи № 920/113/16: Моїсеєнко В.М. - головуючий суддя, судді Костенко Л.А. та Левченко П.І.

Крім того, зазначеною ухвалою суду зобов'язано відповідача направити до позивача свого представника для проведення звірки розрахунків до 28.04.2016р., акт звірки , складений та підписаний сторонами надати суду.

10.05.2016р. відповідач подав пояснення щодо результатів звірки орендних платежів за 2014 -2015 роки, стверджує, що станом на 11.05.2016р. орендна плата з урахуванням витрат відповідача на спорудження підвісної стелі сплачена повністю до 01.07.2016р.

11.05.2016р. позивач подав заяву про збільшення розміру позовних вимог по вимозі про стягнення неустойки та про зменшення розміру позовних вимог по вимозі про стягнення орендної плати , в якій зазначає, що з акту від 26.04.2016р. звірки розрахунків з орендної плати за оренду об'єкту відповідач має борг по оплаті орендної плати за вересень 2015р. в сумі 10000 грн., які позивач просить стягнути з відповідача замість заявленого в позовній заяві боргу в розмірі 70370,26 грн. , розмір заявленої до стягнення неустойки позивач збільшує та просить стягнути з відповідача неустойку за період з 11.10.2015р. по 11.05.2016р. в розмірі 105000,00 грн. Всього позивач просить стягнути з відповідача на свою користь 115000,00 грн.

Крім того, позивач зазначає, що розмір заявлених вимог майнового характеру зменшився, а тому відсутні підстави для доплати судового збору, оскільки сплачений судовий збір у розмірі 3920,00 грн. повністю відповідає вимогам щодо розміру судового збору, передбаченого п.1, 2 ст.4 Закону України « Про судовий збур».

Зазначена заява подана з дотриманням вимог ст.22 ГПК України, прийнята судом до розгляду.

11.05.2016р. відповідач подав письмові пояснення по справі стосовно повернення йому позивачем згідно платіжного доручення № 601 від 29.09.2015р. коштів в сумі 10000 грн.

22.06.2016р. відповідач подав додаткові письмові пояснення по справі з додатками на 34 арк.

Зазначені документи оглянуті в судовому засіданні та долучені до матеріалів справи.

В судове засідання 23.06.2016р. представник відповідача подав клопотання , в якому у зв'язку з поданням додаткових письмових пояснень та значної кількості нових доказів , які потребують часу для їх вивчення, з метою забезпечення всебічного та об'єктивного розгляду справи, просить суд відкласти розгляд справи на іншу дату.

Представник позивача в судовому засіданні заперечував проти задоволення даного клопотання відповідача та наполягав на задоволенні позовних вимог.

Клопотання відповідача про відкладення розгляду справи суд залишає без задоволення , оскільки сторонам було надано судом час та можливість подати документи в обґрунтування своєї позиції по справі, розгляд справи неодноразово , в тому числі і по клопотанню представника відповідача відкладався.

Враховуючи достатність часу, наданого позивачу та відповідачу для підготовки до судового засідання та подання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст. 43 та ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача , оцінивши надані докази, суд встановив:

10 жовтня 2013р. між позивачем та відповідачем було укладено договір оренди нерухомого майна (нежитлового приміщення) № 10/13, згідно умов якого позивач передав, а відповідач прийняв за плату у тимчасове володіння та користування ( оренду) нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_3.

Факт передачі в оренду відповідачу майна згідно з додатком № 3 до договору підтверджується підписаним повноважними представниками сторін відповідним актом прийому-передачі від 10.10.2013р. ( а.с.25).

Відповідно до п.2.1 договору - об'єктом оренди є нежиле приміщення-кафе загальною площею 275 кв.м. згідно викопіювання з поверхового плану, що складає невід'ємну частину цього договору ( Додаток№ 1); устаткування, інвентар, меблі та інше майно згідно з переліком , що є невід'ємною частиною цього договору ( Додаток № 2) .

Відповідно до п.4.1 договору - строк оренди складає 12 місяців з дня його підписання. Якщо жодна зі сторін письмово не заявила про бажання припинити його дію за місяць до його завершення, він вважається продовженим на той самий строк на тих умовах.

01.04.2014 р. між позивачем та відповідачем була укладена перша додаткова угода № 4/14 до договору № 10/13 оренди нерухомого майна ( нежитлового приміщення) від 10.10.2013р. , відповідно до якої п.4.1 викладений в наступній редакції « Строк оренди складає 60 місяців з дня підписання цієї Додаткової угоди».

25.08.2014р. між позивачем та відповідачем була укладена друга додаткова угода № 4/14 до договору № 10/13 оренди нерухомого майна ( нежитлового приміщення) від 10.10.2013р. , відповідно до якої п.4.1 викладений в наступній редакції « Строк оренди складає 72 місяця з дня підписання цієї Додаткової угоди».

Відповідно до ч. 1 ст. 220 Цивільного кодексу України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Відповідно до ч.2 ст. 793 Цивільного кодексу України, договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню.

Статтею 794 Цивільного кодексу України визначено, право користування нерухомим майном, яке виникає на підставі договору найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки, підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Позивач, посилаючись на чинне законодавство України , вважає додаткові угоди в частині визначення строку оренди спочатку 60 місяців, а потім в 72 місяця нікчемними правочинами , у зв'язку з тим, що об'єктом оренди є нежитлове приміщення ( тобто частина будівлі), а тому договір найму на строк понад трьох років підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

В обґрунтування своїх вимог, позивач зазначає, що вищезазначені вимоги закону не були дотримані ( додаткові угоди укладалися в простій письмовій формі), дані правочини є нікчемними, бо їх недійсність встановлена законом. Отже, відповідно до п.11.1 договору, договір вступає в силу з дня підписання і укладений на 12 місяців. Після спливу 12 місяців з дня підписання договору, тобто 10.10.2014р. , дія договору , у відповідності до вимог п.4.1, продовжилася ще на 12 місяців, тобто до 10.10.2015р., оскільки жодна зі сторін не заявила про своє бажання припинити його дію.

Відповідно до матеріалів справи, відповідач листом від 17.04.2015р. звертався до позивача з пропозицією нотаріально посвідчити зміни до договору зі збільшення орендної плати до 19000 грн. у формі договору оренди у новій редакції (до листа було додано проект договору у новій редакції),а також листом від 04.03.2015р. відповідач звертався до позивача з пропозицією нотаріально посвідчити додаткову угоду № 12/14 від 31.12.2014р.та надати йому обґрунтований розрахунок збільшення розміру орендної плати ( а.с.146-148).

З зазначених листів вбачається, що сторони не домовилися щодо розміру орендної плати та продовження дії договору № 10/13 оренди нерухомого майна ( нежитлового приміщення) від 10.10.2013р. після 10.10.2015р., оскільки відповідно до ч. 2 ст.793, ст. 794 Цивільного кодексу України , договір найму будівлі або іншої капітальної споруди ( їх окремої частини) на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню. У зв'язку з тим, що об'єктом оренди є нежитлове приміщення ( окрема частина будівлі) , договір найму на строк понад трьох років підлягає , як обов'язковому нотаріальному посвідченню ,так і державній реєстрації.

У зв'язку з тим, що при укладанні двох додаткових угод до договору оренди, згідно з якими строк дії цього договору має становити понад 3-х років ( п.4.1договору) (відповідно , 60 місяців та 72 місяці) не дотримано вимог закону щодо нотаріального посвідчення договору та державної реєстрації, у відповідності до вимог ч.2 ст.215 Цивільного кодексу України такі угоди є нікчемними. Отже, посилання відповідача на можливість визнання додаткових угод дійсними у відповідності до вимог ст.220 Цивільного кодексу України , суд вважає хибними.

Аналогічна позиція викладена в абз.2 п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. « Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» та в Постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. № 12 « Про деякі питання застосування законодавства про оренду ( найм) майна , де в п.2.10 абз.2 зазначено , відповідні приписи частини другої ст.220 Цивільного кодексу України не застосовуються до правочинів, які підлягали і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 Цивільного кодексу України ( у редакції , чинній до 01.01.2013) пов'язувався з державною реєстрацією, відповідні правочини не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

Відповідно до матеріалів справи, 01.09.2015р. позивач письмово попередила відповідача про свій намір припинити дію договору оренди з 10.10.2015р. у відповідності до вимог п.4.1 договору та зобов'язала відповідача звільнити нежитлове приміщення та передати об'єкт оренди з устаткуванням, інвентарем, меблями в строк до 10.10.2015р.

08.10.2015р. позивач направив відповідачу другий лист про припинення дії договору оренди з 10.10.2015р. та з вимогою звільнити приміщення та передати об'єкт оренди.

Проте, відповідач на час розгляду справи по суті заперечує проти припинення договірних відносин та відмовляється повертати об'єкт оренди

Згідно з ч.1 ст.785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Згідно п. 7.3 договору у разі припинення договору оренди орендар зобов'язаний негайно повернути орендодавцю об'єкт оренди у стані, в якому він був одержаний , з урахуванням нормального зносу.

Судом встановлено та відповідачем не спростовано той факт, що позивач неодноразово звертався до відповідача з листами-повідомленнями про припинення договору оренди у встановлений законом строк. Ці листи за своїм змістом є достатніми та належними доказами на підтвердження своєчасної відмови орендодавця від пролонгації договору оренди.

Відповідач в порушення норм чинного законодавства та умов договору оренди належним чином не виконав зобов'язання зі звільнення та повернення позивачу орендованого приміщення за актом приймання-передачі, продовжуючи користуватися об'єктом оренди після закінчення строку дії договору.

Відповідно до ч.2 ст. 785 Цивільного кодексу України, якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річ. За час прострочення.

У зв'язку з тим, що відповідач не виконав свого обов'язку по поверненню об'єкту оренди в передбачений договором строк, а саме - 10 жовтня 2015р. , позивачем , у відповідності до вимог ч.2 ст.785 Цивільного кодексу України нарахована відповідачу неустойка за період з 11.10.2015р. по 05.02.2016р. в розмірі 57096,77 грн., що є штрафною санкцією за порушення зобов'язання.Крім тго, відповідно до п.5.1 договору № 10/13 оренди нерухомого майна ( нежитлового приміщення) від 10.10.2013р. ,в межах договірного строку орендна плата може бути проіндексована на рівень інфляції, якщо її розмір з початку дії договору перевищує 5%. Отже , з урахуванням індексу інфляції за 2015р. , за січень 2016р. та чотири дні лютого 2016р., позивач, відповідно до позовної заяви, просив стягнути з відповідача недоплаченої орендної плати в розмірі 70370,26 грн. , а загалом 127467,03 грн.

Позивач подав заяву від 11.05.2016р. в порядку ст.22 ГПК України, в якій зазначає , що в зв'язку з невиконанням відповідачем своїх обов'язків орендаря по поверненню об'єкту оренди у зв'язку з припиненням договору оренди, йому нарахована неустойка за період з 11.10.2015р. по 11.05.2016р.. тобто за сім місяців в розмірі 105000,00 грн. Крім , того відповідно до акту звірки розрахунків від 26.04.2016р., відповідач має борг по оплаті орендної плати за вересень 2015 року в сумі 10000, 00 грн.

Як зазначає позивач та підтверджується матеріалами справи, 28.09.2015р. відповідач перерахував на рахунок позивача 10000,00 грн. орендної плати за вересень 2015р., які 29.09.2015р. були повернуті відповідачу , як помилково перераховані , оскільки останній 01.09.2015р. був повідомлений позивачем про припинення дії договору оренди. Оскільки , відповідач в установлений договором строк не повернув об'єкт оренди, не звільнив нежитлове приміщення, тому позивач просив стягнути з відповідача орендну плату в розмірі 70370,26 грн. Заявою від 11.05.2016р. позивач зменшив розмір своїх позовних вимог та просить суд стягнути з відповідача борг по орендній платі в сумі 10000,00 грн., а також за період з 11.10.2015р. по 11.05.2016р. 105000,00 грн. неустойки.

Таким чином, на час розгляду справи по суті , матеріалами справи підтверджується заборгованість відповідача в розмірі 115000,00 грн. , у тому числі : по орендній платі - 10000,00 грн. та по сплаті неустойки - 105000,00 грн.

Враховуючи вище викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 2.2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02. 2013 року N 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу , судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, витребування або повернення майна (в тому числі в зв'язку з вимогами, заснованими на приписах частини п'ятої статті 216, статті 1212 Цивільного кодексу України тощо) визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру. При цьому суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістом пункту 3 частини другої статті 54 і статті 55 ГПК такий обов'язок покладається на позивача (в тому числі і в тих випадках, коли правові наслідки у вигляді повернення майна застосовуються з ініціативи господарського суду, наприклад, при визнанні договору недійсним - пункт 1 статті 83 ГПК). На виняток з цього правила лише у випадках неправильного зазначення ціни позову вона визначається суддею (частина третя статті 55 ГПК); з цією метою суд вправі витребувати додаткові документи і матеріали як в учасників даного судового процесу, так і в інших підприємств та організацій (стаття 38, пункт 4 статті 65 ГПК), а в разі необхідності призначити відповідну судову експертизу (проведення експертної оцінки майна), у випадку ж відмови позивача від здійснення оплати такої експертизи - залишити позов без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК.

Позивач , при зверненні до господарського суду з позовною заявою від 05.02.2016р. платіжним дорученням № 616 від 04.02.2016р. сплатив судовий збір в розмірі 3920,00 грн. , тобто позивачем при поданні позову не сплачено судовий збір за позовну вимогу майнового характеру - повернення йому майна - нежитлового приміщення ( додаток № 1 до договору оренди № 10/13 від 10.10.2013р.), устаткування, інвентарю, меблів та іншого майна згідно з переліком, який є невід'ємною частиною договору ( Додаток № 2).

Згідно з рекомендаціями зазначеними в Постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02. 2013 року N 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу, суд ухвалою від 24.03.2016р. зобов'язав позивача подати докази сплати судового збору за майнові вимоги - зобов'язання відповідача повернути позивачу нежитлове приміщення загальною площею 275 кв.м., розташованого з адресою АДРЕСА_3 та устаткування, інвентар, меблі згідно з переліком, зазначеним в Додатку № 2 до договору.

Позивач , у своїй заяві від 11.05.2016р. про збільшення розміру позовних вимог по вимозі про стягнення неустойки та про зменшення розміру позовних вимог по вимозі про стягнення недоплаченої орендної плати, зазначив, що розмір заявлених вимог майнового характеру зменшився , тому відсутні підстави для доплати судового збору, бо сплачений судовий збір у розмірі 3920 грн. повністю відповідає вимогам щодо розміру судового збору, передбаченого п.1, 2 ст.4 Закону України «Про судовий збір».

Зазначені твердження суд вважає помилковими, оскільки відповідно до поданого позивачем та наявного в матеріалах справи Зведеного оцінювального акту № 1 вартості будівель та споруд , вартість нежитлового приміщення площею 279,8 кв.м. , розташованого в АДРЕСА_3 становить 1337352,00 грн.

Відповідно до акту прийому-передачі об'єкта оренди ( Додаток № 3 до Договору) № 10/13 оренди нерухомого майна ( нежитлового приміщення) , відповідач прийняв в оренду нежитлове приміщення - кафе загальною площею 275 кв.м. Вартість майна на момент складання договору становить 2000000, 00 грн. ( а.с.25).

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

З урахуванням викладеного, суд з позивача стягує в доход державного бюджету за майнову вимогу 27805,00 грн. судового збору.

Відповідно до вимог ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 31725 грн. витрат по сплаті судового збору .

Керуючись ст. 44, 49, ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити повністю.

2.Зобов'язати Фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 (40034, АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) повернути Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 ( 40021, АДРЕСА_2, код НОМЕР_2) об'єкт оренди - нежитлові приміщення загальною площею 275 кв.м. в стані, якому він був отриманий з урахуванням нормального зносу, розташований за адресою АДРЕСА_3, ( Додаток № 1 до договору), а також повернути обладнання, устаткування, інвентар, меблі та інше майно згідно з переліком, що є невід'ємною частиною договору № 10/13 від 10.10.2013р. ( Додаток № 2 до договору).

3.Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (40021, АДРЕСА_2, код НОМЕР_2 )в доход державного бюджету (отримувач - УДКС у м. Суми (м. Суми), 22030001, ЄДРПОУ - 37970593, МФО - 837013, р/р 3002) 27805,00 грн. судового збору.

4.Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (40034, АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (40021, АДРЕСА_2, код НОМЕР_2 ) 115000,00 грн. неустойки та заборгованості по орендній платі, 31725 ,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

5.Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 29.06.2016.

Головуючий суддя В.М. Моїсеєнко

Суддя Л.А. Костенко

Суддя П.І. Левченко