РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.06.2016Справа №910/10291/16

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Індустріальні інвестиції ХХІ століття»
До Товариства з обмеженою відповідальністю «Т.Е.С.Т.»
Простягнення 375 070,82 грн.
Суддя Спичак О.М.

Представники сторін:

від позивача: Кирилюк О.Ф., Згурська І.І. - представник за довіреністю;

від відповідача: Широкорадюк А.Ю. - представник за довіреністю;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Індустріальні інвестиції ХХІ століття» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Т.Е.С.Т.» про стягнення 375 070,82 грн, з яких: 250 000,00 грн - основний борг, 9 998,32 грн - 3% річних, 115 072,50 грн - інфляційні втрати.

Ухвалою суду від 06.06.2016 було порушено провадження у справі № 910/10291/16 та призначено її до розгляду на 17.06.2016.

15.06.2016 представник позивача через канцелярію суду подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи, яке судом розглянуто та задоволено.

17.06.2016 представник відповідача подав відзив на позовну заяву відповідно до якого не заперечував проти наявності заборгованості, проте просив суд в задоволенні позову відмовити, оскільки на даний час відповідач знаходиться в скрутному фінансовому становищі.

Крім того, відповідач просив суд розстрочити погашення заборгованості.

Представник позивача в судовому засіданні 17.06.2016 надав усні пояснення відповідно до яких позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 17.06.2016 надав усні пояснення відповідно до яких проти задоволення позову заперечував.

В судовому засіданні 17.06.2016 на підставі ст. 77 ГПК України оголошено перерву до 22.06.2016.

Представники позивача в судовому засіданні 22.06.2016 надав усні пояснення відповідно до яких позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 22.06.2016 надав усні пояснення відповідно до яких проти задоволення позову заперечував.

В судовому засіданні 22.06.2016 на підставі ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

19.12.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Індустріальні інвестиції ХХІ століття» (позикодавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Т.Е.С.Т.» (позичальник, відповідач) укладено договір №ФД-01/12/14/99 про надання поворотної фінансової допомоги, відповідно до п. 1.1, 2.1 якого позикодавець передає у власність позичальнику грошові кошти на безпроцентній основі у розмірі 250 000,00 грн, а позичальник - повернути поворотну фінансову допомогу у визначений договором строк.

Пунктом 4.1 договору сторони погодили, що позичальник зобов'язується не пізніше останнього дня дії цього договору повернути позикодавцеві поворотну фінансову допомогу у повному обсязі.

Відповідно до п. 5.1 договору, останній набирає чинності з моменту його підписання сторонами та закінчує свою дію 30.01.2015.

На виконання умов договору №ФД-01/12/14/99 про надання поворотної фінансової допомоги від 19.12.2014, позивач надав відповідачу фінансову допомогу в сумі 250 000,00 грн, що підтверджується випискою банку по рахунку позивача за 30.12.2014.

В порушення зобов'язань за договором №ФД-01/12/14/99 про надання поворотної фінансової допомоги від 19.12.2014, відповідач до 30.01.2015 кошти в сумі 250 000,00 грн позивачу не повернув.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно до ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов'язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов'язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов'язання. Строк (термін) виконання зобов'язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Судом встановлено, що позивач на виконання умов договору №ФД-01/12/14/99 про надання поворотної фінансової допомоги від 19.12.2014, надав відповідачу фінансову допомогу в сумі 250 000,00 грн, проте, відповідач до 30.01.2015 кошти в сумі 250 000,00 грн позивачу не повернув.

Таким чином, зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, а також враховуючи, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, розміру позовних вимог не оспорив та належних доказів на заперечення обставин повідомлених позивачем не надав, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу, нормативно до документально доведені, а тому підлягають задоволенню повністю в сумі 250 000,00 грн.

Позивач за прострочення строків повернення фінансової допомоги, нарахував та просить стягнути з відповідача 9 998,32 грн - 3% річних та 115 072,50 грн - інфляційних втрат за період прострочення з 31.01.2015 по 31.05.2016.

Відповідно до ч.1. статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перерахунок трьох відсотків річних та інфляційних нарахувань, з урахуванням умов договору, прострочення відповідачем сплати грошового зобов'язання та порядку розрахунків погодженого сторонами, господарський суд дійшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат підлягають задоволенню повністю, а саме, 9 998,32 грн та 115 072,50, відповідно, за період прострочення з 31.01.2015 по 31.05.2016.

Розглянувши, викладену у відзиві на позов, заяву відповідача про розстрочку виконання рішення суду, дослідивши матеріали справи, господарський суд прийшов до висновку, що заява про розстрочку виконання рішення суду по справі № 910/10291/16 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Підставою для розстрочення або відстрочки виконання рішення суду можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення суду чи роблять його виконання неможливим у термін або встановлений господарським судом способом.

Відповідно до п. 7.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 року за № 9, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Враховуючи матеріальні інтереси сторін, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави, а також те, що відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження, викладених у заяві про розстрочення виконання рішення доводів, щодо неможливість своєчасного виконання судового рішення та які б могли бути підставою для розстрочення виконання рішення суду по справі № 910/10291/16, господарський суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви відповідача про розстрочення виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись, ст.ст. 32, 33, 49, 82-85 ГПК України, Господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Т.Е.С.Т.» (місцезнаходження: 01033, м. Київ, вул. Шота Руставелі, буд. 31-б, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Індустріальні інвестиції ХХІ століття» (місцезнаходження: 01024, м. Київ, вул. Круглоуніверситетська, буд. 7, оф. 5, ) 250 000 (двісті п'ятдесят тисяч) грн 00 коп. - основного боргу, 9 998 (дев'ять тисяч дев'ятсот дев'яносто вісім) грн 32 коп. - 3% річних, 115 072 (сто п'ятнадцять тисяч сімдесят дві) грн 50 коп. - інфляційних втрат, 5 626 (п'ять тисяч шістсот двадцять шість) грн 07 коп. - судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

24.06.2016

Суддя Спичак О.М.