ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2016р. Справа №914/914/16

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Авантрейд», м. Київ

до відповідача: Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Прогрес», с. Стремільче Радехівського р-ну Львівської обл.

про: стягнення 115129,79 грн.,

Суддя Король М.Р.

За участю представників:

від позивача: не зявився;

від відповідача: не зявився.

Суть спору:

позов заявлено Товариством з обмеженою відповідальністю «Авантрейд» (м. Київ) до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Прогрес» (с. Стремільче Радехівського р-ну Львівської обл.) про стягнення 115129,79 грн.

Ухвалою суду від 07.04.2016 року порушено провадження у справі. Розгляд судової справи призначено на 21.04.2016 року. Вимоги до сторін висвітлено в зазначеній ухвалі, в тому числі визнано обовязковою участь повноважних представників сторін в судове засідання.

Позивач участь повноважного представника в судовому засіданні 21.04.2016 року не забезпечив, вимог ухвали суду від 07.04.2016 року не виконав, через відділ обліку та документального забезпечення суду подав клопотання (вх. №15637/16 від 11.04.2016р.) про відкладення розгляду справи.

Відповідач участь повноважного представника в судовому засіданні не забезпечив, вимог ухвали суду від 07.04.2016 року не виконав, через відділ обліку та документального забезпечення суду подав клопотання (вх. №17362/16 від 20.04.2016р.) про відкладення розгляду справи.

Розгляд справи відкладено на 11.05.2016 року.

Представник позивача в судове засідання 11.05.2016 року з`явився, позовні вимоги підтримав повністю, через відділ обліку та документального забезпечення суду подав клопотання (вх.№18896/16 від 04.05.2016р.) про долучення документів до матеріалів справи, котре суд задоволив.

Відповідач участь повноважного представника в судовому засіданні не забезпечив, вимог ухвали суду від 07.04.2016 року не виконав, з клопотаннями та заявами не звертався.

Розгляд справи відкладено на 06.06.2016 року.

Представник позивача в судове засідання 02.06.2016 року з`явився, позовні вимоги підтримав повністю, подав клопотання (вх. №23564/16 від 06.06.2016р.) про долучення оригіналів документів до матеріалів справи та клопотання (вх.№3008/16 від 06.06.2016р.) про продовження строку розгляду спору.

Відповідач участь повноважного представника в судовому засіданні не забезпечив, вимог ухвали суду від 07.04.2016 року не виконав, з клопотаннями та заявами не звертався.

Продовжено строк розгляду спору та розгляд справи відкладено на 16.06.2016 року.

Позивач участь повноважного представника в судовому засіданні 16.06.2016 року не забезпечив, на поштову адресу суду надіслав супровідний лист разом із незасвідченими належним чином копіями договору №211113-01 від 21.11.2013 року та оборотно-сальдової відомості від 10.06.2016 року, котрий зареєстровано відділом автоматизованого документообігу та обробки інформації за вх.№25419/16 від 15.06.2016 року.

Відповідач участь повноважного представника в судовому засіданні не забезпечив, вимог ухвали суду від 07.04.2016 року не виконав, з клопотаннями та заявами не звертався.

У відповідності до ст.75 ГПК України, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до п.3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26 грудня 2011 року «Про деякі питання практики застосування ГПК України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Розглянувши матеріали справи, повно та об'єктивно дослідивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

21.11.2013 року між Приватним підприємством «Авантис» (далі по тексту Постачальник) та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Прогрес» (далі по тексту Покупець) укладено договір поставки нафтопродуктів №211113-01 (далі по тексту Договір), відповідно до п.1.1. котрого Постачальник зобов'язується передати у власність Покупця, а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити нафтопродукти (далі по тексту ОСОБА_1) у відповідності з умовами, визначеними цим договором та/або додатками до нього, які є його невід'ємною частиною.

Згідно з п.2.1. ОСОБА_2, асортимент, ціна кількість та вартість партії ОСОБА_1 узгоджується сторонами в кожному випадку окремо при поставці партії ОСОБА_1 та визначається в рахунках-фактурах (видаткових накладних) або Додатках, які являються невід'ємною частиною даного договору. Загальна сума договору складає загальну вартість поставленого ОСОБА_1, яка зазначена в усіх додатках або рахунках-фактури, згідно з документами, що засвідчують прийом-передачу ОСОБА_1 (видаткові накладні та/або товарно-транспортні накладні, та/або акти прийому-передачі ОСОБА_1) (п.2.2. ОСОБА_2).

Умови цього договору викладені сторонами у відповідності до вимог Міжнародних правил щодо тлумачення термінів «Інкотермс» (в редакції 2010 року), які застосовуються з урахуванням особливостей, пов'язаних із внутрішньодержавним характером цього договору, а також особливостей, які випливають з умов цього договору (п.2.3. ОСОБА_2).

25.02.2014 року Покупцю виставлено Постачальником рахунок-фактуру №140225-03, відповідно до якої вартість товару становить 115129,79грн.

Згідно з п.5.1. ОСОБА_2, оплата ОСОБА_1 за цим договором проводиться Покупцем в безготівковій формі в національній валюті України, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника, протягом одного календарного дня з моменту поставки ОСОБА_1. Моментом поставки ОСОБА_1 (п.3. договору) є перехід права власності ОСОБА_1 Покупцю.

Відповідно до п. 3.4. ОСОБА_2, право власності на ОСОБА_1, а також всі пов'язані з ним ризики, переходять від Постачальника до Покупця з моменту передачі ОСОБА_1 та підписання уповноваженою особою Покупця відповідних документів, які засвідчують прийом-передачу ОСОБА_1 (видаткової накладної та/або товарно-транспортної накладної, та/або акту прийому-передачі ОСОБА_1) в пункті поставки.

Згідно видаткової накладної №РН-140318-01, товарно-транспортної накладної №1803-3 від 18.03.2014 року Постачальником поставлено Покупцю ОСОБА_1 (паливо дизельне ДТ-З-К5, сорт F) на суму 115129,79грн.

Проте, відповідачем не здійснено оплату за поставку вищевказаного товару.

Пунктом 9.1. ОСОБА_2 передбачено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання та скріплення печатками сторін, та діє до 31.12.2014 року, а в частині взаєморозрахунків до повного розрахунку між сторонами. Закінчення строку цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору (п.9.2. ОСОБА_2).

01.04.2014 року між Приватним підприємством «Авантис» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Авантрейд» укладено договір про уступку права вимоги №3в/0104-14 (далі по тексту Договір про уступку права вимоги), відповідно умов якого Товариству з обмеженою відповідальністю «Авантрейд» відступлено Приватним підприємством «Авантис» право вимоги за договором поставки нафтопродуктів №211113-01 від 21.11.2013 року.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідачем станом на момент подання позовної заяви не було здійснено оплату поставленого ОСОБА_1. Таким чином, в результаті неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань перед ПП «Авантис», позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 115129,79грн.

Оцінивши подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 173 ГК України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

У відповідності до приписів ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 664 ЦК України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар.

Як встановлено судом, на підставі укладеного між ПП «Авантис» та відповідачем ОСОБА_2, ПП «Авантис» поставило відповідачу ОСОБА_1, що підтверджується відповідними видатковою та товарно-транспортною накладними, копії яких містяться в матеріалах справи.

Пунктом 9.1. ОСОБА_2 передбачено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання та скріплення печатками сторін, та діє до 31.12.2014 року, а в частині взаєморозрахунків до повного розрахунку між сторонами. Закінчення строку цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору (п.9.2. ОСОБА_2).

Відповідно до п.5.1. ОСОБА_2, оплата ОСОБА_1 за цим договором проводиться Покупцем в безготівковій формі в національній валюті України, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника, протягом одного календарного дня з моменту поставки ОСОБА_1. Моментом поставки ОСОБА_1 (п.3. договору) є перехід права власності ОСОБА_1 Покупцю.

Згідно з п. 3.4. ОСОБА_2, право власності на ОСОБА_1, а також всі пов'язані з ним ризики, переходять від Постачальника до Покупця з моменту передачі ОСОБА_1 та підписання уповноваженою особою Покупця відповідних документів, які засвідчують прийом-передачу ОСОБА_1 (видаткової накладної та/або товарно-транспортної накладної, та/або акту прийому-передачі ОСОБА_1) в пункті поставки.

Представником позивача на поштову адресу суду надіслано супровідним листом копії договору №211113-01 від 21.11.2013 року та оборотно-сальдової відомості від 10.06.2016 року, котрий зареєстровано відділом автоматизованого документообігу та обробки інформації за вх.№25419/16.

Проте, вищевказані копії договору та оборотно-сальдової відомості не засвідчені належним чином. Копії документів мають бути засвідчені згідно пункту 5.27. Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації (ДСТУ 4163-2003). Відмітка про засвідчення копії документа складається зі слів: «Згідно з оригіналом», назви, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії, засвідчуватись повинна кожна сторінка документа з відтиском печатки підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи. (Див. Постанову Вищого господарського суду України від 11.05.2006 року у справі №05-5-41/194).

Аналогічну правову позицію викладено в пункті 2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції».

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що за загальним правилом обов'язок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього. Це правило діє, якщо спеціальними правилами або договором купівлі-продажу не встановлено інший строк оплати. Отже, обов'язок відповідача оплатити товар (з огляду на приписи ст.692 ЦК України) виникає з моменту його прийняття.

Відповідно до п. 1.7 постанови пленуму Вищого господарського суду України від №14 17.12.2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов'язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов'язку негайного виконання; такий обов'язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред'явив йому кредитор пов'язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов'язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору. Відповідні висновки випливають зі змісту частини другої статті 530 ЦК України.

Так, оскільки ПП «Авантис» поставило відповідачу товар, а відповідач отримав товар, згідно з видатковою та товарно-транспортною накладними (копії яких містяться в матеріалах справи), на загальну суму 115129,79грн., то у відповідача виник обов'язок щодо його оплати не пізніше наступного дня від дня підписання відповідної накладної.

Отже, строк виконання обов'язку відповідачем щодо оплати поставленого ОСОБА_1 є таким, що настав.

Судом встановлено, що за вищезазначеними накладними, ПП «Авантис» у повному обсязі виконало покладені на нього зобов'язання, а саме: ОСОБА_1 був поставлений відповідачу в строки, комплектності та якості, що підтверджується підписаними видатковою та товарно-транспортною накладними та відсутністю претензій з боку відповідача. Накладні, які знаходяться в матеріалах справи, містять номенклатуру (асортимент) товару, кількість та ціну, містять підписи представника ПП «Авантис», а також підписи представника відповідача.

Проте, відповідачем своє зобов'язання з оплати отриманого товар не виконано.

Відповідно до ч.1 ст. 6 ГПК України передбачено, що підприємства та організації, що порушили майнові права і законні інтереси інших підприємств та організацій, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення претензії.

В матеріалах справи відсутні докази оплати відповідачем поставленого ПП «Авантис» ОСОБА_1 на суму 115129,79грн.

01.04.2014 року між Приватним підприємством «Авантис» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Авантрейд» укладено Договір про уступку права вимоги, відповідно умов якого Товариству з обмеженою відповідальністю «Авантрейд» відступлено Приватним підприємством «Авантис» право вимоги за договором поставки нафтопродуктів №211113-01 від 21.11.2013 року.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом

Отже, за вказаним правочином ПП «Авантис» відступило позивачу належні йому права вимоги згідно ОСОБА_2.

У СТзОВ «Прогрес» не було жодних заперечень щодо відступлення права вимоги ТзОВ «Авантрейд», про що зазначено в ОСОБА_2 про уступку права вимоги, котрий скріплено підписами та відтисками печаток сторін у справі.

З урахуванням пункту 30.1 статті 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою, а згідно з пунктом 8.1 статті 8 цього Закону банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

Стаття 610 ЦК України зазначає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 193 ГК України одностороння відмова від виконання зобовязання недопустима. Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частина 2 ст.218 ГК України передбачає, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобовязання контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності.

Із врахуванням викладеного, позовні вимоги про стягнення 115139,79грн. заборгованості є підставними, обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судовий збір покладається на відповідача відповідно до ст.49 ГПК України.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 4, 33, 34, 35, 44, 49, 75, 82-85 ГПК України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задоволити повністю.

2. Стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Прогрес» (80235, Львівська обл., Радехівський район, с. Стремільче, вул. Центральна, буд. 8; ідентифікаційний код 03762555) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Авантрейд» (01601, м. Київ, Печерський узвіз, буд. 3; ідентифікаційний код 37318988) 115139,79грн. заборгованості та 1726,95 грн. судового збору.

Наказ видати згідно ст. 116 ГПК України.

Повне рішення складено 21.06.2016 р.

Суддя Король М.Р.