ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2016 року Справа № 915/546/16

За позовом: Державного воєнізованого гірничорятувального (аварійно-рятувального) загону Державної служби України з надзвичайних ситуацій

50002, м. Кривий Ріг, вул. Кобилянського, 223 А

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Микитівський гранітний карєр» 56530, Миколаївська область, Вознесенский район, смт. Олександрівка, вул. Микитівська, 1

Про: стягнення заборгованості в сумі 65369,74 грн.

Суддя О.Г. Смородінова

ПРЕДСТАВНИКИ:

Від позивача ОСОБА_1, за довіреністю.

Від відповідача: ОСОБА_2, за довіреністю.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач 10.05.2016 року звернувся до господарського суду з позовом стягнути з відповідача 65369,74 грн., із яких: заборгованість за договором - 32724,00 грн., витрати від інфляції - 26949,46 грн.; 3 % річних - 3137,46 грн., пеня - 2558,82 грн.

Позовні вимоги ґрунтуються на підставі умов договору № 8/05-10/07 «на постійне та обовязкове аварійно-рятувальне обслуговування» від 17.12.2007 року; рахунків за договором №8/05-10-07, повідомлень про отримання поштової кореспонденції; норм ст. ст. 216, 217, 230, 193 Господарського кодексу України ст. ст. 903, 525, 526, 530, 610 Цивільного кодексу України, та мотивовані порушенням відповідачем взятих на себе зобовязань по сплаті послуг за договором в період з 20.08.2012 по 19.07.2013 рік.

Відповідач у відзиві повністю заперечує на позов, крім цього просить суд застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності.

14.06.2016 року суд оголошував перерву в судовому засіданні до 29.06.2016 року.

29.06.2016 р. за результатами розгляду справи, суд на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Ознайомившись з матеріалами справи, вислухавши представників сторін, дослідивши докази у їх сукупності, господарський суд -

встановив:

17 грудня 2007 року між Миколаївським воєнізованим гірничо-рятувальним (аварійно рятувальний) загоном (правонаступником якого є Державний воєнізований гірничорятувальний (аварійно-рятувальний) загін Державної служби України з надзвичайних ситуацій) та Відкритим акціонерним товариством «Микитівський гранітний карєр», (правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Микитівський гранітний карєр») був укладений договір № 8/04-10/07 «на постійне та обовязкове аварійно-рятувальне обслуговування» (далі договір), згідно з предметом якого позивач, як виконавець, організовує цілодобове функціонування своїх структурних підрозділів у режимі постійної готовності до виконання необхідного комплексу аварійно-рятувальних робіт в умовах надзвичайних ситуацій або загрози їх виникнення, забезпечує і виконує аварійно-рятувальні роботи та заходи, спрямовані на запобігання та профілактику виникнення надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, у кількості 0,045 оперативної одиниці згідно з нормативом виїзду на обєкти замовника, що встановлений планом локалізації та ліквідації аварій. Виконавець здійснює постійне та обовязкове обслуговування обєктів замовника (відповідач по справі) аварійно-рятувальними засобами, зазначеними в Табелі технічного оснащення (п.1.1 договору).

Згідно з умовами розділу 4 цього договору: вартість постійного і обовязкового аварійно-рятувального обслуговування обєктів замовника складає 25200,00 грн. на рік щомісячно 2100,00 грн. (абз.1 п. 4.1 договору); оплата за виконання аварійно-рятувальних робіт здійснюється за фактичними витратами на їх виконання на підставі підтверджувальних документів (актів, відомостей обліку робочого часу тощо) додатково до фінансування аварійно-рятувального підрозділу за постійне та обовязкове обслуговування (п.4.1) (п.4.2 договору); плата за обслуговування обєктів замовника виконавцем здійснюється щомісячним перерахуванням коштів на підставі акту виконання умов договору підписаним обома сторонами, протягом 7 банківських днів після наданого виконавцем рахунку (п.4.6 договору).

За умовами п.6.1 договір вступає в силу з 01.01.2008 року.

За додатком № 1 до договору об'єктами відповідача, які підлягають постійному та обов'язковому аварійно-рятувальному обслуговуванню позивачем увійшли:

-Микитівське родовище гранітів, смт. Олександрівка;

- Софіївське родовище гранітів, с. Софіївка, Новобузького району.

Предметом даного позову виступають майнові вимоги позивача до відповідача щодо стягнення з останнього як суми основного боргу так і стягнення господарських санкцій за порушення оплат за одержані послуги за період з серпня 2012 року по липень 2013 року.

Дослідивши надані сторонами докази, оцінивши їх у відповідності з вимогами ст. 43 ГПК України, проаналізувавши норми чинного законодавства, які регулюють спірні відносини, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Спірні відносини, які виникли між сторонами регулюються положеннями чинного законодавства про надання послуг.

Так, за приписами ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Частиною 1 ст. 903 ЦК України передбачено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Матеріали справи свідчать, що за розрахунком та поясненнями позивача борг відповідача по спірним відносинам складає в розмірі 32724,00 грн. по несплаченим рахункам № 221 від 20.08.2012 року на суму 2727,00 грн.; № 252 від 20.09.2012 року на суму 2727,00 грн.; № 278 від 19.10.2012 року на суму 2727,00 грн.; № 309 від 20.11.2012 року на суму 2727,00 грн.; № 344 від 20.12.2012 року на суму 2727,00 грн.; № 15 від 21.01.2013 року на суму 2727,00 грн.; № 41 від 20.02.2013 року на суму 2727,00 грн.; № 67 від 20.03.2013 року на суму 2727,00 грн.; № 95 від 22.04.2013 року на суму 2727,00 грн.; № 119 від 20.05.2013 року на суму 2727,00 грн.; № 149 від 20.06.2013 року на суму 2727,00 грн.; № 174 від 19.07.2013 року на суму 2727,00 грн.; по актам - оформлених та відправлених відповідачу.

За правилами ст. ст. 34, 36 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Письмовими доказами є документи i матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Належність доказів - спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об'єктивної істини. При цьому питання про належність доказів остаточно вирішується судом.

Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Докази, які надані позивачем до матеріалів справи в якості підтвердження факту складання та направлення відповідачу актів з рахунками, не є належними та допустимими в розумінні статтей 34,36 ГПК України.

Так, з копії повідомлень про вручення поштового відправлення (матеріали справи, акр. 27-33) не вбачається яка поштова кореспонденція була скерована позивачем відповідачу.

Відповідач, зі свого боку, стверджує, що документи зазначені в п. 4.2 та п. 4.6 договору на його адресу не надходили, ним не отримувалися.

До суду, взагалі не надані позивачем акти виконання послуг за спірний період, які виступають підставою за умовами п. 4.6 договору для проведення між сторонами відповідних розрахунків.

Крім цього, позивач не зміг надати суду обґрунтовані пояснення щодо суми визначеної в рахунках до сплати в розмірі 2727,00 грн. замість 2100,00 грн., яка передбачена умовами п.4.1 договору.

За приписами ч. 1 ст. 32 та ст. 33 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач не надав суду докази, які свідчать про порушення його прав відповідачем по договору № 8/5-10/07 від 17.12.2007 року за спірний період.

Водночас відповідач, спростовуючи вимоги позивача, обґрунтував свої заперечення також наступним:

- по-перше, 06.11.2013 року Вищий господарський суд України постановою по справі № 915/250/13-г залишив в силі рішення господарського суду Миколаївської області від 19.04.2013 року, яким позов ПАТ "Микитівський гранітний кар'єр" до Миколаївського воєнізованого гірничорятувального (аварійно-рятувального) загону про розірвання договору від 17 грудня 2007 року № 8/05-10/07 «на постійне та обов'язкове аварійно-рятувальне обслуговування» було задоволено. Задовольняючи позов, господарський суд виходив з факту суттєвого порушення виконавцем умов договору в частині складання плану ліквідації аварій у карєрі на 2012 рік, без якого діяльність підприємства може бути заборонена, а також укладення позивачем договору на постійне і обовязкове аварійно-рятувальне обслуговування з третьою особою;

- по-друге, відповідач в якості доказів не отримання послуг від позивача за період з серпня 2012 року по липень 2013 року по договору від 17.12.2007 року № 8/05-10/07 на постійне та обовязкове аварійно-рятувальне обслуговування вказав, що за вищезазначений період послуги надавалися іншою спеціалізованою організацією, а саме: управлінням МНС України в Миколаївській області згідно з договором № 85 від 21 березня 2012 року, який вступив в дію 1 квітня 2012 року, що підтверджується актом здавання приймання послуг від 31.04.2012 року, який потім у звязку з реорганізацією був переукладений на договір № 03 від 01.09.2012 року на постійне та обовязкове обслуговування державними аварійно-рятувальними службами обєктів та окремих територій, який діє до теперішнього часу. Надавання послуг по договору № 03 від 01.09.2012 року, відповідач підтвердив актами здавання приймання послуг від 30.09.2012 року, від 30.10.2012 року, 184 від 30.11.2012 року, від 30.12.2012 року, від 31.01.2013 року, від 28.02.2013 року, від 30.03.2013 року, № 30 від 29.04.2013 року, № 114 від 31.05.2013 року, № 195 від 27.06.2013 року, № 271 від 31.07.2013 року. Факт оплати вище зазначених послуг підтверджений платіжним дорученням № 945 від 10.09.2012 року та реєстром платіжних документів за період з 01.09.2012 року по 01.08.2013 року.

Таким чином, вищенаведені факти та обставини підтверджують недоведеність позивачем правомірність заявлених вимог до відповідача, а отже - відсутність порушення останнім прав та законних інтересів позивача по даній справі.

За таких обставин позов задоволенню не підлягає з вищенаведених причин.

Щодо застосування строку позовної давності у даній справі, то суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» № 10 від 29.05.13 року (з останніми змінами від 10.07.2013 року) за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Оскільки, судом не встановлено порушень відповідачем прав позивача в рамках заявленого предмету позову, то необхідність у застосуванні по даній справі строків позовної давності відсутня.

Отже, керуючись ст. ст. 32, 33, 34, 36, 43, 44, 49, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Повне рішення складено 04 липня 2016 року.

Суддя О.Г.Смородінова