КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" червня 2016 р. Справа№ 910/1694/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Андрієнка В.В.

Буравльова С.І.

при секретарі Місюк О.П.

за участю представників:

від позивача - Стукалов А.В.

від відповідача - Жорова Н.В., Ястремська О.І.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва" на рішення Господарського суду м. Києва від 12.04.2016 (Суддя Привалов А.І.)

за позовом Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва"

до Житлово-будівельного кооперативу "Авіатор-9"

про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до ЖБК «Авіатор-9» про стягнення боргу за послуги з обслуговування будинку.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 12.04.2016 у задоволенні позових вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 12.04.2016 та прийняти нове рішення, яким позов задоволено повністю.

Відповідно до протоколу про автоматизований розподіл судової справи апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Шапран В.В., судді: Андрієнко В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.05.2016 апеляційну скаргу Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва", прийнято до провадження та призначено до розгляду на 14.06.2016.

Ухвалою суду від 14.06.2016 розгляд апеляційної скарги був відкладений до 30.06.2016 відповідно до ст. 77 ГПК України.

Через відділ документального забезпечення до суду від представника відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а тому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

В призначені судові засідання представники позивача та відповідача з`являлись та надавали усні пояснення стосовно предмету спору.

Апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши наявні матеріали справи, встановив наступне:

Як зазначає позивач в своїй позовній заяві, 02.03.2015 між позивачем (виконавець) та відповідачем (замовник) був укладений договір № 32/2 про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території.

За умовами п.1.1 договору його предметом є надання позивачем визначених у додатку № 1 до цього договору послуг з утримання прибудинкової території та будинку № 12-Б по вул. Симиренка в м. Києві.

Розмір щомісячної плати за надані послуги на дату укладання даного договору становить 13384,14 грн. в тому числі ПДВ 20% - 2230,69 грн. (п.2.1 договору).

Розрахунковим періодом оплати спожитих послуг є календарний місяць. Щомісячні платежі сплачуються замовником на рахунок виконавця, який вказаний у цьому договору у безготівковій формі, до 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Позивач, звертаючись із даним позовом до суду, обґрунтовує свої вимоги тим, що відповідач неоплачує позивачу грошових коштів за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території за період з березня по липень 2015 року.

Відповідач, заперечуючи проти заявлених вимог, мотивує це тим, що по-перше, договір між позивачем та відповідачем на надання послуг з облсуговування будинку не укладався, надана позивачем копія договору підписана не уповноваженою особою з боку відповідача, а по-друге позивачем не доведено факт надання послуг відповідачу, що виключає можливість сплати будь-яких коштів на користь позивача.

Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачені підстави виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, цивільно-правовий договір, який є основною правовою формою договору, що опосередковує рух цивільного обороту. За своєю правовою природою будь-який цивільно-правовий договір є правочином.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Правочин - це дія особи, спрямована на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків (ст. 202 Цивільного кодексу України).

Статтею 203 Цивільного кодексу України визначаються загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Так, частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до приписів п. 1 статті 92 Цивільного кодексу України, юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Пункт 3 даної статті передбачає, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Відповідно до статті 6 Закону України "Про кооперацію", кооператив є первинною ланкою системи кооперації і створюється внаслідок об'єднання фізичних та/або юридичних осіб на основі членства для спільної господарської та іншої діяльності з метою поліпшення свого економічного стану.

Згідно статті 15 цього ж Закону, вищим органом управління кооперативу є загальні збори членів кооперативу. До компетенції загальних зборів членів кооперативу, серед іншого, належить: затвердження статуту кооперативу та внесення до нього змін, прийняття інших рішень, що стосуються діяльності кооперативу; утворення органів управління та органів контролю за діяльністю кооперативу, інших органів кооперативу;

Статтею 16 Закону України "Про кооперацію" визначено, що виконавчим органом кооперативу є правління, яке очолює голова, повноваження якого визначаються статутом кооперативу.

Як вірно встановлено місцевим судом та підтверджується матеріалами справи, 10.03.2011 були скликані Загальні збори кооперативу відповідача, які не відбулись через відсутність кворуму, про що було складено протокол № 10 від 10.03.2011, оскільки відповідно до п.51 Статуту Кооперативу відповідача (в редакції, чинній станом на 10.03.2011) загальні збори членів кооперативу визначаються правочинними, якщо на них присутні не менше 2/3 загальної кількості членів кооперативу (уповноважених).

У зв'язку з відсутністю кворуму на загальних зборах, зміни до відомостей про кооператив, які підлягають внесенню в ЄДР - внесено не було, тобто повноваження Голови правління надалі продовжував виконувати ОСОБА_6, що також підтверджується і Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських організацій станом від 01.02.2016.

В той же час, позивачем до матеріалів справи додана копія договору № 32/2 від 02.03.2015 про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території. який зі сторони ЖБК «Авіатор-9» підписаний ОСОБА_7, як головою правління кооперативу.

Проте, відповідно до наданих відповідачем витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських організацій станом на 01.03.2015 (дата укладання спірного договору 02.03.2015) вказана особа не була головою правління, керівником та підписантом від імені ЖБК «Авіатор-9», а отже не мав повноважень на підписання даного виду договору.

Довіреність на ім`я ОСОБА_7, для укладання та підписання договорів від імені кооперативу, останній не видавалась, що не було спростовано представником позивача в судових засіданнях, до того, відповідно до тексту спірного договору, при укладанні такого правочину ОСОБА_7 діяв на підставі статут кооперативу.

Таким чином, з вищенаведеного слідує, що договір № 32/2 від 02.03.2015 був підписаний особою, яка не мала права його підписувати, а тому наявні підстави стверджувати, що відповідачем належним чином не були погоджені істотні умови договору.

Позивач, як виконавець послуг, ініціатор підписання спірного договору про надання послуг з утримання будинку, та юридична особа, що складає та розробляє проект даного виду договорів, при підписання договору із певним замовником має переконатися в тому, що зі сторони замовника він підписується саме вповноваженою особою на вчинення таких дій.

Інформація щодо керівника та підписанта зі сторони ЖБК «Авіатор-9» знаходиться у вільному доступі через загальновідомі мережі інтернет на відповідному сайті Міністерства юстиції України.

Представником позивача не було надано судам обох інстанції інформації та доказів того, що ними при підписанні спірного договору в будь-який спосіб перевірялась інформація щодо керівника/підписанта відповідача, а також інформації щодо перевірки в будь-який законний спосіб наявність у ОСОБА_7 повноважень на укладання такого роду договорів із позивачем.

Крім того, відповідно до п. 3.3 Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 «Про деякі питання визнання правочинів недійсними» визначено, що якщо договір містить умову (пункт) про підписання його особою, яка діє на підставі статуту підприємства чи іншого документа, що встановлює повноваження зазначеної особи, то наведене свідчить про обізнаність іншої сторони даного договору з таким статутом (іншим документом) у частині, яка стосується відповідних повноважень, і в такому разі суд не може брати до уваги посилання цієї сторони на те, що їй було невідомо про наявні обмеження повноважень представника її контрагента.

Відповідно до ст. 628 Цивільного кодексу України, ст. 180 Господарського кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до п.3.4 Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 «Про деякі питання визнання правочинів недійсними» встановлено, що наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Проте, до матеріалів справи не надано належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 33, 34 ГПК України, з яких вбачається, що відповідач своїми діями схвалив укладання договору № 32/2 від 02.03.2015, який був підписаний ОСОБА_7

Зокрема, в матеріалах справи наявні акти наданих послуг позивачем відповідачу (на думку позивача) за спірний період, який підписаний та затверджений позивачем, проте не містить підпису, печатки відповідача та затвердження такого акту керівництвом відповідача.

Кошти за вказаним договором також відповідачем позивачу не перераховувались, доказів зворотного позивачем судам обох інстанції не надано.

З урахуванням всього вище зазначеного, колегія суддів не погоджується із твердженням представника позивача стосовно того, що між сторонами (ЖБК «Авіатор-9» та КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва") був укладений спірний договір № 32/2 від 02.03.2015 про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території, на підставі якого та з посилання на положення якого позивач звернувся до Господарського суду міста Києва із вимогою про стягнення заборгованості та, відповідно, суд не може застосовувати до спірних правовідносин вказаний договір та його положення зокрема і в тому числі щодо строків оплати, розміру щомісячної оплати за надані послуги (у випадку їх надання) та відповідальності за прострочення внесення коштів.

Також, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити проте, що відповідачем по справі заперечувався факт надання позивачем послуг, які визначені останнім в позовній заяві та зазначені в додатку № 1 до договору № 32/2.

Позивачем на обґрунтування заявленої до стягнення суми боргу, наданий додаток № 1 до договору № 32/2, що містить перелік і розрахунок вартості послуг з утримання прибудинкової території та будинку № 12-Б по вул. Симиренка в м. Києві, в якому зазначено місячні ставки двірника, заробітна плата слюсара-сантехніка, електрозварювальника, електромонтера, зазначено вартість загальновиробничих витрат та адміністративних витрат.

Ухвалою суду від 14.06.2016 позивач зобов`язувався надати письмові пояснення та відповідні докази стосовно розрахунку вартості послуг з утримання прибудинкової території та будинку по вул. Симиренка,12-б в м. Києві, зазначені у додатку 1 до договору № 32/2 про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території від 01.03.2015 (чому встановлені саме такі тарифи та на підставі яких нормативно-правових актів вони встановлювались).

Проте, на виконання вимог даної ухвали представником позивача було надано лише копію протоколу робочої групи по розробленню організаційно-правових заходів з удосконалення та оптимізації структури управління ЖКГ від 02.12.2014, відповідно до якого встановлено середню норму обслуговування для робітників з комплексного прибирання та утримання будинків з прилеглими територіями по всім районам міста Києва.

В той же час вказаними документами жодним чином не надано доказів, що витребовувались зазначеною вище ухвалою суду, тобто жодним чином не підтверджено ті суми та дані, що зазначені у додатку № 1 до спірного договору, та на підставі яких позивачем нараховувались позовні вимоги в рамках даної справи.

Посилання представника позивача на те, що відповідачем погоджено розмір витрат на утримання будинку та прибудинкової території, визначені у додатку № 1 до договору, оскільки вони підписані представником відповідача та скріплені печаткою, не приймається до уваги колегією суддів, оскільки вказаний додаток як і власне сам договір підписаний ОСОБА_7, а судами обох інстанцій було встановлено, що дана особа не є уповноваженою та не мала права на підписання зазначено роду документів.

Подальше схвалення з боку кооперативу вказані дії ОСОБА_7 не отримували.

Наявність відтиску печатки ЖБК «Авіатор-9» на підписі ОСОБА_7, що міститься як на спірному договорі та на додатку № 1 до нього, не приймається судом як доказ укладання договору сторонами та досягнення згоди з усіх істотних умов договору, оскільки, як було встановлено судами першої та апеляційної інстанції ОСОБА_7 на час підписання договору не був головою правління ЖБК та не мав повноважень на підписання договорів, в той же час (як вбачається з усних пояснень представника відповідача) як член правління мав доступ до печатки кооперативу.

Будь-яких доказів надання визначеного роду послуг позивачем відповідачу щодо утримання будинку та прибудинкової території (акти виконаних робіт, замовлення, записи, виклики мешканців будинку працівників позивача тощо), в цілому та в обсягах, визначених в додатку № 1 до договору та на заявлену до стягнення щомісячну суму таких послуг апелянтом суду не надано як і не надано вмотивованого розрахунку щомісячної плати за такий вид комунальних послуг.

Таким чином, Господарський суд міста Києва правомірно дійшов висновку про недоведеність позивачем в рамках даної справи право стягнення з відповідача коштів за надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території в розмірі 66920,70 грн., а отже правомірно було відмовлено в задоволені позовних вимог в цій частині.

Крім основної суми боргу, позивач також просив стягнути з відповідача пеню, 3% річних та інфляційні втрати, у зв`язку з порушенням строків сплати коштів за утримання будинку та прибудинкової території.

На зазначене колегія суддів зазначає, що оскільки судами було встановлено відсутність в рамках даної справи підстав у позивача до стягнення з відповідача суми основного боргу, то відповідно правомірно було й відмовлено в задоволені стягнення штрафних санкцій, як похідного від наявності заборгованості та прострочення сплати коштів за надані послуги.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень.

Статтею 34 ГПК України визначено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Згідно зі статтею 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно, всебічно і об'єктивно з`ясовано обставини справи, винесено рішення у відповідності до норм матеріального і процесуального права, з повним з`ясування обставин, що мають значення для справи, правомірно відмовлено в задоволені позовних вимог Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва", а тому апеляційна скарга Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва" не підлягає задоволенню.

Зважаючи на те, що колегією суддів апеляційна скарга Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва" залишається без задоволення, судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва" залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 12.04.2016 у справі № 910/1694/16- без змін.

Матеріали справи № 910/1694/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді В.В. Андрієнко

С.І. Буравльов