ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" червня 2016 р. Справа № 911/1553/16

Розглянувши матеріали справи за позовом Публічного акціонерного товариства Укрелектроапарат

до Товариства з обмеженою відповідальністю ПРОМЕТ

про стягнення 192594,22 грн.

Суддя Т.П. Карпечкін

В засіданні приймали участь:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність № 1084 від 25.04.2016 року);

від відповідача: ОСОБА_2 (довіреність б/н від 04.04.2016 року).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

В провадженні Господарського суду Київської області знаходиться справа за позовом Публічного акціонерного товариства Укрелектроапарат до Товариства з обмеженою відповідальністю ПРОМЕТ про стягнення 192594,22 грн. з яких 177643,00 грн. основного боргу, 12848,70 грн. пені, 1036,66 грн. 3 % річних та 1065,86 грн. інфляційних.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 12.05.2016 року порушено провадження у справі № 911/1553/16 та призначено справу до розгляду на 08.06.2016 року.

08.06.2016 року від позивача через канцелярію суду надійшли письмові пояснення по справі.

08.06.2016 року від представника відповідача надійшов відзив на позов, яким останній позов визнає, однак просить суд зменшити заявлені до стягнення суми пені та інфляційних.

В судовому засіданні 08.06.2016 року судом у відповідності до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України оголошувалась перерва в розгляді справи на 23.06.2016 року.

21.06.2016 року представником відповідача подане клопотання про зменшення пені та інфляційних, у звязку із скрутним фінансовим становищем відповідача.

В судовому засіданні 23.06.2016 року позивач підтримав в повному обсязі, відповідач підтримав викладені у відзиві пояснення.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши надані докази, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

31.07.2015 року між Публічним акціонерним товариства Укрелектроапарат (позивач, Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю ПРОМЕТ (відповідач, Покупець) було укладено Договір № 315176 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору Постачальник зобовязується у визначений строк виготовити та передати у власність Покупця продукцію, а Покупець зобовязується прийняти та оплатити дану Продукцію в кількості і по цінах, зазначених в Специфікаціях і підписаних Сторонами. Загальна сума Договору складає 377643,00 грн. (п. 5.1 Договору).

Розрахунки за поставлену Постачальником Продукцію за цим Договором здійснюється Покупцем у національній валюті України шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника не пізніше 90 календарних днів з дати поставки та прийняття Покупцем за кількістю та якістю відповідної партії ОСОБА_3, якщо інше не передбачено у відповідних Специфікаціях до цього Договору (п. 6.1 Договору).

Термін дії Договору встановлюється до 31.12.2015 року, а в частині невиконаних зобовязань за даним Договором до повного їх виконання (п. 10.1 Договору).

Як вбачається із Специфікації № 1 від 31.07.2015 року, укладеної до спірного Договору, Сторони домовились про те, що Постачальник зобовязаний поставити, а Покупець прийняти та оплати Продукцію зазначену в Специфікації на загальну суму 377643,00 грн.

На виконання п. 1.1 Договору позивач 02.11.2015 року поставив відповідачу ОСОБА_3 на суму 377643,00 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи видатковою накладною № 575 від 02.11.2015 року на суму 377643,00 грн., яка підписана представниками Сторін та скріплена їх печатками, довіреністю на отримання ТМЦ № 622 від 02.11.2015 року та товарно-транспортною накладною, які знаходяться в матеріалах справи.

Однак, відповідач в порушення п. 6.1 Договору про розрахунок не пізніше 90 календарних днів з дати поставки, своєчасно та в повному обсязі свої зобовязання з оплати отриманого ОСОБА_3 не виконав, розрахувався частково 30.10.2015 року на суму 200000,00 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи випискою по рахунку позивача, у звязку з чим, за відповідачем станом на 01.02.2016 року (строк оплати згідно п. 6.1 Договору) виникла заборгованість в сумі 177643,00 грн.

З метою досудового врегулювання спору, позивач надіслав відповідачу ОСОБА_4 № 417 від 09.02.2016 року з вимогою погасити існуючий борг в сумі 177643,00 грн. за спірним Договором, яка отримана останнім 12.02.2016 року, однак залишена без відповіді та задоволення (докази надіслання та отримання містяться в матеріалах справи).

У звязку з чим, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення 177643,00 грн. основного боргу, 12848,70 грн. пені, 1036,66 грн. 3 % річних та 1065,86 грн. інфляційних.

В ході розгляду спору відповідач надав відзив на позов, в якому визнав основний борг за спірним Договором, однак просив суд, посилаючись на п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України та ст. 233 ГК України, зменшити заявлені до стягнення суми пені та інфляційних, у звязку із скрутним фінансовим становищем відповідача, посилаючись на відсутність достатніх грошових коштів для їх погашення, відсутність замовлень у товариства та існуванням значних дебіторських заборгованостей перед іншими контрагентами.

Згідно з ч. 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч.2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як передбачено ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, за наслідками розгляду спору судом встановлено заборгованість відповідача в сумі 177643,00 грн., що відповідачем у відзиві на позов визнано.

У звязку з простроченням відповідачем строків оплати ОСОБА_3, позивач також заявив у позові вимогу про стягнення з відповідача 12848,70 грн. пені на підставі п. 9.2 Договору за період 01.02.2016 року по 01.04.2016 року, 1036,66 грн. 3 % річних за період 01.02.2016 року по 01.04.2016 року та 1065,86 грн. інфляційних за лютий-березень 2016 року в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, що передбачено ст. 3 зазначеного Закону.

Відповідно до п. 9.2 Договору, за несвоєчасне виконання п. 6.1 Договору Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від не перерахованої суми за кожен день прострочення.

Відповідно до п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Дослідивши заявлене відповідачем клопотання про зменшення пені та інфляційних, суд вважає його необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання.

Відповідно п. 3.17.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суд України № 18 від 26.12.2011 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам.

В порушення вищезазначеного, заявником не надано доказів в підтвердження скрутного майнового стану, не викладено обставин в підтвердження винятковості випадку, не зазначено до якого розміру відповідач просить зменшити пеню. Крім того, розмір заявленої до стягнення пені (12848,70 грн.) не є надмірно великим порівняно із основною заборгованістю відповідача (177643,00 грн.). Щодо зменшення інфляційних втрат, то ГПК України не передбачено можливості зменшення інфляційних, вказане стосується лише неустойки (штрафу, пені).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок, нарахування пені, 3% річних та інфляційних проведено виходячи із фактичної суми заборгованості, що існувала на відповідну дату, за фактичний період заборгованості, таким суд дійшов висновку про правомірність вимог позивача про стягнення пені, річних та інфляційних.

Однак, судом було виявлено арифметичні помилки в наданому позивачем розрахунку інфляційних. Судом було здійснено правильний розрахунок інфляційних за заявлений позивачем період, згідно з яким з відповідача підлягає стягненню 1058,75 грн. інфляційних, пеня та 3 % річних підлягають задоволенню в заявленому розмірі.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень.

Проаналізувавши вищезазначені норми чинного законодавства України, повно та всебічно розглянувши матеріали справи господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в сумі 177643,00 грн. основного боргу, 12848,70 грн. пені, 1036,66 грн. 3 % річних та 1058,75 грн. інфляційних. В решті позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, відповідач має відшкодувати позивачу витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним позовних вимогам.

Керуючись ст. ст. 22, 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Київської області, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ПРОМЕТ (08072, Київська обл., Макарівський район, с. Бишів, вул. Гагаріна, буд. 39, код 30473061) на користь Публічного акціонерного товариства Укрелектроапарат (29000, м. Хмельницький, вул. Чорновола, 120, код 00213440) 177643 (сто сімдесят сім тисяч шістсот сорок три) грн. 00 коп. основного боргу, 12848 (дванадцять тисяч вісімсот сорок вісім) грн. 70 коп. пені, 1036 грн. 66 коп. 3 % річних та 1058 грн. 75 коп. інфляційних та 2888 (дві тисячі вісімсот вісімдесят вісім) грн. 80 коп. витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

3. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 06.07.2016 р.

Суддя Т.П. Карпечкін