РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.06.2016Справа №910/7794/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЯГУАР"

до Публічного акціонерного товариства "Завод опоряджувальних матеріалів"

про стягнення 3 700 000, 00 грн.

Суддя Пригунова А.Б.

Представники:

від позивача: Середюк В.Е.

від відповідача: Берегова І.М.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЯГУАР" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Завод опоряджувальних матеріалів", в якому позивач просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості за договорами №2512-15ПДФ від 25.12.2015 р. та №2903-16ПДФ від 29.03.2016 р. про надання поворотної фінансової допомоги у розмірі 3 700 000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобов'язань перед позивачем за вищевказаними договорами.

Ухвалою Господарського міста Києва від 28.04.2016 р. порушено провадження у справі № 910/7794/16 та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 25.05.2016 р. за участю представників сторін, яких зобов'язано надати суду певні документи.

У судовому засіданні від 25.05.2016 р. в порядку ст. 77 Господарського процесуального кодексу України оголошувалась перерва до 29.06.2016 р.

У даному судовому засіданні представник позивача підтримав позов.

Представник відповідача в усному порядку визнав позов.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем, оригінали яких оглянуто у судовому засіданні.

У судовому засіданні 22.06.2016 р. на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

25.12.2015 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЯГУАР" та Публічним акціонерним товариством "Завод опоряджувальних матеріалів" укладено договір №2512-15ПДФ про надання поворотної фінансової допомоги, за умовами якого позивач надає відповідачу поворотну фінансову допомогу, а відповідач зобов'язується повернути надані грошові кошти в порядку та на умовах, передбачених даним договором.

Відповідно до п.п. 2.1.-2.2. поворотна фінансова допомога надається в національній валюті України в межах суми 1 800 000,00 грн. Поворотна фінансова допомога надається позичальнику на безоплатній основі, тобто плата за користування грошовими коштами не стягується.

Згідно з п. 2.3. договору, позивач зобов'язується протягом 100 календарних днів з моменту укладення даного договору перерахувати поворотну фінансову допомогу в сумі, визначеній п.2.1. даного договору, на поточний рахунок відповідача.

Відповідно до п.3.1. договору поворотна фінансова допомога надається відповідачу позивачем до 15 квітня 2016 р.

Згідно з п. 3.2. договору поворотна фінансова допомога повертається позичальником в безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів, отриманих згідно п.2.1. договору, у повному обсязі на поточний рахунок позивача.

Відповідно до п. 6.1. договору відповідач зобов'язаний в строк передбачений даним договором повернути отриману фінансову допомогу позивачу.

Даний договір, згідно з п.7.1., вступає в силу з моменту його підписання та діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за договором.

29.03.2016 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЯГУАР" та Публічним акціонерним товариством "Завод опоряджувальних матеріалів" укладено договір №2903-16ПДФ про надання поворотної фінансової допомоги, за умовами якого позивач надає відповідачу поворотну фінансову допомогу, а відповідач зобов'язується повернути надані грошові кошти в порядку та на умовах, передбачених даним договором.

Відповідно до п.п. 2.1.-2.2. поворотна фінансова допомога надається в національній валюті України в межах суми 1 900 000,00 грн. Поворотна фінансова допомога надається позичальнику на безоплатній основі, тобто плата за користування грошовими коштами не стягується.

Згідно з п. 2.3. договору, позивач зобов'язується протягом 2 (двох) днів з моменту укладення даного договору перерахувати поворотну фінансову допомогу в сумі, визначеній п.2.1. даного договору, на поточний рахунок відповідача.

Відповідно до п.3.1. договору поворотна фінансова допомога надається відповідачу позивачем до 15 квітня 2016 р.

Згідно з п. 3.2. договору поворотна фінансова допомога повертається позичальником в безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів, отриманих згідно п.2.1. договору, у повному обсязі на поточний рахунок позивача.

Відповідно до п. 6.1. договору відповідач зобов'язаний в строк передбачений даним договором повернути отриману фінансову допомогу позивачу.

Даний договір, згідно з п.7.1., вступає в силу з моменту його підписання та діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за договором.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання договорів №2512-15ПДФ від 25.12.2015 р. та №2903-16ПДФ від 29.03.2016 р., позивачем було перераховано на поточний рахунок відповідача згідно умов договорів грошові кошти на загальну суму 3 700 000,00 грн., що підтверджується випискою з банківського рахунку Публічного акціонерного товариства "Завод опоряджувальних матеріалів" від 29.03.2016 р. на суму 1 800 000,00 грн. та платіжним дорученням №4066 від 31.03.2016 р. на суму 1 900 000,00 грн., копії яких містяться в матеріалах справи.

Позивач звернувся до відповідача з претензією про сплату боргу в сумі 3 700 000, 00 грн. до 22 квітня 2016 р.

Відомостей щодо надання відповідачем відповіді на вищевказану вимогу або погашення заборгованості матеріали справи не містять.

Крім того, суд відзначає, в матеріалах справи містяться підписані та скріплені печатками сторін акти звіряння взаєморозрахунків між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЯГУАР" та Публічним акціонерним товариством "Завод опоряджувальних матеріалів" за період з 01.12.2015 р. по 22.06.2016 р., з яких вбачається, що заборгованість відповідача перед позивачем становить 3 700 000,00 грн.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач зазначає, що відповідач неналежним чином виконує свої зобов'язання щодо повернення наданих грошових коштів, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість у розмірі 3 700 000, 00 грн., яку позивач просить стягнути у судовому порядку.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд відзначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Нормами частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Пунктом 1 частини 2 зазначеної статті визначені підстави виникнення цивільних прав та обов'язків, якими зокрема є договори та інші правочини.

Договором, відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Статтею 1048 Цивільного кодексу України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 1049 Цивільного кодексу України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Договором, відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Тож, в силу положень Цивільного кодексу України договірні зобов'язання є обов'язковими для виконання сторонами у порядку та у строк, визначений відповідним договором, або законом.

За приписами ст.ст. 3, 629 Цивільного кодексу України цивільне законодавство ґрунтується на принципах справедливості, добросовісності та розумності та передбачає обов'язковість виконання договірних зобов'язань.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

При цьому, відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України відповідач має право визнати позов повністю або частково, а також має право до початку розгляду господарським судом справи по суті подати зустрічний позов.

Згідно зі ст. 78 Господарського процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Тож, приймаючи до уваги, що за приписами ст.ст. 4-3, 33, 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, суть якого полягає у обґрунтуванні сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, своїх вимог і заперечень поданими суду доказами, які господарський суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за договорами №2512-15ПДФ від 25.12.2015 р. та №2903-16ПДФ від 29.03.2016 р. про надання поворотної фінансової допомоги у розмірі 3 700 000,00 грн. обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Підсумовуючи вищевикладене, виходячи із заявлених позивачем вимог та наведених обґрунтувань, суд дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору відповідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1.Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ЯГУАР" задовольнити.

2.Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Завод опоряджувальних матеріалів" (01013, м. Київ, вул. Промислова, буд.7, ), з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЯГУАР" (02095, м. Київ, вул. Срібнокільська, буд.2-А, ) заборгованість у розмірі 3 700 000,00 (три мільйони сімсот тисяч грн. 00 коп.) грн. та 55 500,00 (п'ятдесят п'ять тисяч п'ятсот грн. 00 коп.) грн. - судового збору.

3.Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 29.06. 2016 р.

Суддя Пригунова А.Б.