ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" червня 2016 р.Справа № 922/1359/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Суслової В.В.

при секретарі судового засідання Помпі К.І.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна", м. Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Постман", смт. Покотилівка
про стягнення 327790,53 грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, довіреність від 18.04.2016 року;

відповідача - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Постман" про стягнення 327 790,53 грн. за договором фінансового лізингу №00003962 та Загальними комерційними умовами внутрішнього фінансового лізингу від 29 листопада 2011 року.

Позивач просить стягнути з відповідача на його користь 327 790,53 грн., з яких: 55 064,68 грн. - заборгованість за лізинговими платежами, 5 172,34 грн. - пеня, 1 551,68 грн. - 3% річних; 6 741,11 грн. - інфляційні втрати; 13 161,83 грн. - проценти за користування чужими коштами та 246 099, 53 грн. - збитки. Судові витрати позивач просить покласти на відповідача.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує порушенням відповідачем умов вказаного договору.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 28 квітня 2016 року вказана позовна заява прийнята до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її розгляд у судовому засіданні на 18 травня 2016 року об 11:30 год.

Ухвалою суду від 18.05.2016 року розгляд справи був відкладений до 21.06.2016 року до 12:30 год.

30 травня 2016 року позивачем, на виконання ухвали суду про порушення провадження у справі, були подані документи. Надані документи досліджені судом та долучені до матеріалів справи.

Відповідач правом на участь представника у судовому засіданні не скористався, причину неявки не повідомив, витребуваних судом документів не надав. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить відмітка про направлення ухвали про призначення справи до розгляду за адресою, вказаною у позовній заяві. Проте ухвала суду повернута без вручення адресатові з позначкою поштового відділення "за закінченням терміну зберігання".

Як розяснив Вищий господарський суд України у Постанові Пленуму № 18 від 26 грудня 2011 року (з подальшими змінами та доповненнями) "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи, у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом цих норм, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Судом перевірено адресу відповідача та згідно з наданого витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, станом на 26.10.2015 року, місцезнаходження відповідача 62458, Харківська область, Харківський район, смт. Покотилівка, вул. Фрунзе, 18, та саме на цю адресу судом надсилались процесуальні документи, а позивачем позовну заяву.

ОСОБА_2 з частиною другою статті 4-3 ГПК України та статтею 33 ГПК України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, суд має створити належні умови всім учасникам судового процесу для виконання ними вказаного обовязку по доведенню своєї правової позиції. Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень та надано достатньо часу для підготовки до судового засідання тощо. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. На думку суду, обставини справи свідчать про наявність у ній матеріалів достатніх для розгляду справи по суті та ухвалення законного і обґрунтованого рішення.

У судовому засіданні 21.06.2016 року представник позивача підтримав позов у повному обсязі та просив суд його задовольнити.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

29 листопада 2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Порше Лізинг Україна (далі - Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю Постман (далі - Відповідач) (далі разом - Сторони) був укладений Договір фінансового лізингу № 00003962 (далі - Договір) разом із Загальними комерційними умовами внутрішнього фінансового лізингу (далі разом із Договором іменуються як Контракт).

ОСОБА_3 лізингу за Договором є транспортний засіб VW CrafterGP 35 Kasten 2.5 TDI, 2011 року виробництва, шасі № WV1ZZZ2EZC6002473, двигун № НОМЕР_1 (далі - ОСОБА_3 лізингу).

Відповідно до пункту 3.2. Контракту Позивач придбає ОСОБА_3 лізингу (отримує право власності на ОСОБА_3 лізингу) та передає Відповідачу ОСОБА_3 лізингу на умовах фінансового лізингу згідно з положеннями застосовного українського законодавства та цього Контракту.

ОСОБА_3 лізингу належить Позивачу на праві власності, підтвердженням чого є Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія ААС № 912142.

Відповідно до пункту 6.1. Контракту Відповідач зобов'язався щомісяця виплачувати Позивачу лізингові платежі у відповідності до Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плану відшкодування) (далі - Графік), що являє собою невідємну частину цього Контракту, та інших положень Контракту. Щомісячний лізинговий платіж включає в себе: суму, яка відшкодовує частину вартості ОСОБА_3 лізингу; проценти; комісії; покриття витрат, повязаних з оплатою послуг та відшкодування, що підлягають виплаті у строки та на умовах, передбачених цим Контрактом (включаючи, окрім іншого, витрати на ремонт ОСОБА_3 лізингу, реєстраційні платежі та інші витрати передбачені або прямо повязані з Контрактом).

На виконання своїх зобовязань за Контрактом Відповідач в період з 29 листопада 2011 року по 02 лютого 2015 року повністю виконав зобовязання щодо сплати 38 лізингових платежів.

Однак, під час дії Контракту Відповідачем допускалися порушеннями умов Контракту в частині своєчасності сплати лізингових платежів, у звязку з чим, з метою досудового врегулювання спору Позивач направляв Відповідачу нагадування про несплату платежів за Договором та обовязковість погашення боргу, але порушення Договору не були усунуті.

За умовами п.п. 12.6.1. п.1.2.6. Контракту має право в односторонньому порядку розірвати цей Контракт/відмовитись від Контракту, та, також серед іншого, право на повернення ОСОБА_3 лізингу, зокрема у випадку якщо Лізингоодержувач не сплатив 1 (один) наступний лізинговий внесок у повному обсязі або частково, і строк невиконання зобов'язання зі сплати перевищує 30 календарних днів.

ОСОБА_2 з п.12.9. Контракту у разі припинення лізингу відповідно до п.12 Контракту, відмови Лізингоодержувача, придбати ОСОБА_3 лізингу, як передбачено пунктом 4.2. Контракту, а також якщо Порше Лізинг Україна вимагає повернення ОСОБА_3 лізингу відповідно до інших положень Контракту, Лізингоодержувач зобов'язаний повернути ОСОБА_3 лізингу за свій власний рахунок відмінному робочому та технічному стані за адресою місцезнаходження Порше Лізинг Україна, якщо інша адреса не вказана Порше Лізинг Україна, впродовж 10 (десяти) робочих днів від дати одержання відповідного запиту. В цей же строк Лізингоодержувач сплачує Порше Лізинг Україна будь-яку різницю між ринковою вартістю ОСОБА_3 лізингу та лізинговими платежами, що залишилися несплаченими відповідно до Графіку покриття виплат та виплати лізингових платежів (Плану відшкодування).

У звязку із порушенням Відповідачем умов Контракту, несплатою лізингових платежів відповідно до Графіку, Позивач звернувся до Відповідача з Повідомленням-вимогою від 05 травня 2015 року про повернення ОСОБА_3 лізингу, в якому викладено повідомлення про розірвання Договору (далі - Вимога).

Відповідно до пункту 12.13 Контракту, останній припиняє свою дію на 10-й (десятий) робочий день з дня надіслання письмового повідомлення Стороною на адресу іншої Сторони. ОСОБА_2 відмітки, зробленої на поштовому конверті, Повідомлення-вимога від 05 травня 2015 року була відправлена 02 червня 2015 року. У звязку з вищевикладеним, Контракт припинив свою дію 16 червня 2015 року (десятий робочий день).

Як зазначено вище, згідно з пунктом 6.5 Контракту щомісячні чергові лізингові платежі здійснюється Відповідачем на рахунок Позивача, не пізніше дати, вказаної у Графіку.

Сума заборгованості Відповідача зі сплати лізингових платежів за Контрактом станом на 23 березня 2016 року становить 55064,21 гривень. Несплаченими є лізингові платежі № 39-43 (далі - Прострочені платежі) за період 15.02.2015 року - 15.06.2015 року.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку. З огляду на викладені обставини позивач просить суд стягнути на його користь з відповідача 55064,21 грн. заборгованості за лізинговими платежами; 5172,34 грн. пені; 1551,68 грн. 3% річних; 6741,11 грн. інфляційних втрат; 13161,83 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами та 246099,53 грн. збитків.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

В силу ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Частина 2 ст. 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" передбачає, що за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Станом на момент розгляду справи, відповідач заборгованість не сплатив та не надав суду жодних доказів, які б спростовували суму заявленого боргу. Отже, враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, відповідач визнається судом таким, що прострочив виконання зобов'язання з оплати лізингових платежів у розмірі 55064,21 грн.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до пункту 8.2.1. Контракту у випадку прострочення сплати платежу до Лізингоодержувача застосовується пеня у розмірі 10% річних від вчасно невиплаченої суми за кожен день затримки до моменту повної виплати платежу.

Позивач просить суд стягнути з Відповідача суму нарахованої пені у розмірі 5172,34 гривень.

Частиною 2 статті 343 Господарського кодексу України визначено, що пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін господарських договорів, але її розмір не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України. Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено договором або законом, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Як встановлено судом, позивачем нарахована пеня за періоди:

- з 16.02.2015 року по 23.03.2016 року (рахунок №00256797 від 02.02.2015 року);

- з 16.03.2015 року по 23.03.2016 року (рахунок №00262486 від 06.03.2015 року);

- з 16.04.2015 року по 23.03.2016 року (рахунок №00268250 від 06.04.2015 року);

- з 16.05.2015 року по 23.03.2016 року (рахунок №00273600 від 06.05.2015 року);

- з 16.06.2015 року по 23.03.2016 року (рахунок №00279280 від 04.06.2015 року), що порушує положення ч. 6 ст. 232 ГК України.

Таким чином, неправомірно нарахована Позивачем пеня у розмірі 2903,43 грн. за вказані періоди до задоволення не підлягає. В частині стягнення пені у розмірі 2268,91 грн. суд позовні вимоги задовольняє.

Крім того, Позивач просить суд стягнути з Відповідача 1551,68 грн. 3% річних та 6741,11 грн. інфляційних.

ОСОБА_2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобовязання.

Суд, перевіривши розрахунок Позивача, період нарахування останнім вказаної суми 3% річних та інфляційних втрат, дійшов висновку про те, що відповідний розрахунок є вірним, та відповідає нормам чинного законодавства, а позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Позивач також просив суд стягнути з Відповідача 13161,83 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами.

Позивач в позові зазначає, що відповідач, не виконавши зобов'язання щодо сплати основної суми заборгованості відповідно до умов договору, фактично утримував належні позивачеві грошові кошти без достатньої правової підстави, а отже користувався чужими грошовими коштами.

При цьому позивач посилається на ч. 1 ст. 8 ЦК України, якою визначено, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Таким чином правова позиція позивача з приводу нарахування зазначених процентів полягає у проведенні аналогії щодо застосування ст. 1048 ЦК України.

Дослідивши дані вимоги позивача та проаналізувавши його доводи, суд дійшов такого висновку.

Стаття 1048 ЦК України передбачає, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо:

1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п'ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов'язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін;

2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками.

Приписами ст. 806 ЦК України встановлено, що до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

Зі змісту укладеного сторонами договору вбачається, що сторони не визначили ані розміру процентів за користування чужими грошовими коштами, ані відповідної формули, за якою позивач здійснюватиме нарахування відповідачеві процентів за користування чужими грошовими коштами. При цьому чинним законодавством не передбачено можливості застосування до договору фінансового лізингу положень про позику, договори лізингу і позики є різними за своєю правовою природою та регулюють різні правовідносини, тому застосування до спірних правовідносин положень статті 1048 Цивільного кодексу України є безпідставним.

Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом України в постанові від 27.12.2010 року по справі № 9/67-38.

З огляду на вище викладені приписи закону суд вважає, що позивач безпідставно нарахував відповідачеві до стягнення 13161,83 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами, у зв'язку з чим позовні вимоги в цій частині залишає без задоволення.

Позивач просить суд стягнути з відповідача 246099,53 грн. збитків, що складаються з:

- 21150,71 грн. - плата за користування об'єктом лізингу;

- 187386,60 грн. - збитки згідно п. 12.9 Контракту;

- 35010,84 грн. - вартість юридичних послуг;

- 800,00 грн. відшкодування послуг стоянки;

- 1751,21 грн. - штраф за направлення нагадувань.

Відповідно до п.12.9 Договору у разі дострокового повернення закінчення лізингу/розірвання контракту відповідно до п.12 контракту відмови Лізингоодержувача придбати ОСОБА_3 лізингу як передбачено п.4.2., а також якщо Позивач вимагає повернення ОСОБА_3 лізингу відповідно до інших умов контракту Лізингоодержувач зобов'язаний повернути ОСОБА_3 лізингу за власний рахунок у відмінному робочому стані за адресою місцезнаходження позивача. У це же строк Лізингоодержувач сплачує Позивачу будь-яку різницю між вартістю ОСОБА_3 лізингу (тобто сумою коштів, що були фактично отримані позивачем у результаті продажу ОСОБА_3 лізингу або якщо ОСОБА_3 лізингу залишився у власності Позивача, ринковою вартістю ОСОБА_3 лізингу, що визначається професійним оцінювачем майна відповідно до чинного законодавства), та лізинговими платежами, що залишилися не сплаченими відповідно до Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів, а також іншими платежами, що залишилися несплаченими Лізингоодержувачем відповідно до Контракту. Сторони погодили, що вказана різниця є упущеною вигодою Позивача та має бути відшкодованою Лізингодавцю Лізингоодержувачем. Зобов'язання щодо сплати такої різниці залишаються чинними ідо моменту його виконання Лізингоодержувачем, в тому числі після закінчення строку лізингу.

05 жовтня 2015 року між Позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю УКРКРЕДИТ-АВТО укладено Договір купівлі-продажу,-поставки бувшого у використанні автомобіля, що підтверджується копією відповідного договору. Вартість ОСОБА_3 лізингу згідно вказаного договору становить 175 433,34 гривень.

Як зазначено у Національному стандарті № 1 Загальні засади оцінки майна і майнових прав, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України № 1440 від 10 вересня 2003 року, ринкова вартість - вартість, за яку можливе відчуження обєкта оцінки на ринку подібного майна на дату оцінки за угодою, укладеною між покупцем та продавцем, після проведення відповідного маркетингу за умови, що кожна із сторін діяла зі знанням справи, розсудливо без примусу.

Відповідно до положень пункту 135.5.14 Податкового кодексу України, до прибутку зараховуються суми коштів (інших видів компенсації), отримані платником податку як оплата товарів (виконаних робіт, наданих послуг), відвантажених у період перебування такого платника на спрощеній системі оподаткування, обліку і звітності, з яких не був сплачений єдиний податок, включаються до доходу (без урахування сум податку на додану вартість, що надійшли у вартості таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг) у звітному податковому періоді отримання таких коштів (інших видів компенсації).

Таким чином, дохід від реалізації ОСОБА_3 лізингу в розмірі 175 433,34 гривень, який міг фактично отримати Позивач є ринковою вартістю ОСОБА_3 лізингу.

Компенсація витрат згідно пункту 12.9. Контракту становить 187386,60 гривень, що підтверджується Рахунком-фактурою № 00301629 від 08 жовтня 2015 року.

Відповідно до п. 6.17 Договору Сторони погоджуються, що у випадку розірвання Договору/відмови від Договору за ініціативою Позивача відповідно до пункту 12 Договору Лізинговий платіж буде вважатися платою за користування ОСОБА_3 лізингу.

ОСОБА_2 з п. 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та моральної шкоди.

Приписами ст. 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Тобто, збитки - це об'єктивне зменшення будь-яких майнових благ особи, що обмежує його інтереси, як учасника певних відносин і проявляється у витратах, зроблених особою, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних особою доходів, які б вона одержала при умові правомірної поведінки особи.

За змістом ст. 623 ЦК України вбачається, що відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише при наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільної відповідальності.

Отже, для застосування такої міри відповідальності потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Слід довести, що протиправні дії чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - безумовним наслідком такої протиправної поведінки.

Наведеної правової позиції дотримується Верховний Суд України при здійсненні касаційного перегляду рішень у справах про відшкодування збитків (постанова Верховного Суду України від 30.05.2006 р. у справі №42/266-6/492).

При цьому відповідно до частини 4 статті 623 ЦК України при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

У даній справі позивач кваліфікує як збитки несплачені відповідачем грошові кошти за користування ОСОБА_3 лізингу у розмірі 21150,71 грн., що не є збитками, в тому числі упущеною вигодою, у розумінні ст. 22 ЦК України та свідчить про обрання невірного способу захисту.

Між сторонами виникли зобов'язальні правовідносини на підставі укладеного між ними договору і дії сторін щодо невиконання певних обов'язків не є прямими збитками, а можуть завдавати шкоди, або призводити до неотримання доходів лише в причинно-наслідковому зв'язку з іншими обставинами, як то неотримання позивачем доходу внаслідок таких дій за іншими договорами, укладеними з іншими суб'єктами господарювання. Так, пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов'язків. Доказів проведення таких дій позивачем до суду не надано.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача збитків (упущеної вигоди) в розмірі 51150,71 грн. є неправомірними і такими, що не підлягають задоволенню. Позовні вимоги про стягнення упущеної вигоди у розмірі 187386,60 грн. є такими, що підлягають задоволенню.

Окрім зазначеного вище, згідно з пунктом 8.2. Контракту Відповідач зобовязався сплатити Позивачу штрафні санкції за вимоги щодо сплати, надіслані Позивачем: еквівалент 15 доларів США/євро за першу вимогу, еквівалент 20 доларів США/євро за другу вимогу, еквівалент 25 доларів США/євро за третю вимогу.

Штрафними санкціями за вимоги щодо сплати, надіслані Позивачем протягом квітня - травня 2015 року, є штраф на загальну суму 1 751,21 грн., а саме:

- 541,01 грн. (рахунок №00266767 від 03.04.2015 року);

- 523,85 грн. (рахунок №00271075 від 20.04.2015 року);

- 686,35 грн. (рахунок №00272567 від 05.05.2015 року).

Отже, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення збитків у розмірі 35010,84 грн. (вартість юридичних послуг) та 800,00 грн. (відшкодування послуг стоянки), суд зазначає наступне.

ОСОБА_2 з п. п. 3, 4, 6 ч. 1 ст. 10 Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингодавець має право: відмовитися від договору лізингу у випадках, передбачених договором лізингу або законом; вимагати розірвання договору та повернення предмета лізингу у передбачених законом та договором випадках; вимагати від лізингоодержувача відшкодування збитків відповідно до закону та договору.

Статтею 224 ГК України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності.

Відповідно до положень статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; збитків; причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; вини та встановлення заходів, вжитих стороною для одержання такої вигоди.

За умовами п.13.6 Контракту Лізингоодержувач відшкодовує будь-які витрати, понесені Порше Лізинг Україна у зв'язку з вилученням (повернення) ОСОБА_3 лізингу, у тому числі витрати, пов'язані із залученням будь-яких третіх осіб, що надають послуги, пов'язані з вилученням ОСОБА_3 лізингу.

ОСОБА_2 п. 8.6. Умов лізингу встановлено, що будь-які збитки заподіяні невиконанням або не належним виконанням Стороною своїх зобов'язань за Контрактом, підлягають відшкодуванню у повному обсязі понад передбачені Контрактом штрафні санкції.

Для відшкодування збитків, завданих внаслідок оплати послуг стоянки, Відповідачу був виставлений Рахунок-фактура від 04 вересня 2015 року № 00296412 на суму 400,00 гривень та Рахунок-фактура від 05 жовтня 2015 року № 00301537 на суму 400,00 гривень, які станом на дату подачі позовної заяви не оплачений Відповідачем.

Відповідно до пункту 8.2.3. Контракту Відповідач зобовязався сплатити компенсацію будь-яких витрат, понесених Позивачем та/або винагороди, включаючи, окрім іншого, гонорари юристам, судові та позасудові витрати, нараховані/виплачені з метою відшкодування сум, не виплачених Відповідачем у відповідності до Контракту. Позивач надає Відповідачу відповідну документацію, що підтверджує понесені витрати; проте ненадання такої документації не звільняє Відповідача від компенсації та не вважається підставою для відстрочення виплати компенсації.

Як вказує Позивач у позові, у звязку із невиконанням Відповідачем зобовязань за Договором, він вимушений був звернутися за отриманням юридично-консультаційних послуг з приводу врегулювання спірних правовідносин сторін, а семе:

- на підставі договору укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю Юридична компанія Тріпл Сі (далі - Виконавець-1) Договір про надання юридично-консультаційних послуг від 21 червня 2012 року (далі - Договір про надання послуг), отримано послуги щодо повернення ОСОБА_3 лізингу. ОСОБА_2 від 27 серпня 2015 року № 367 та від 19 серпня 2015 року № 360 приймання-передачі наданих послуг до Договору про надання послуг Виконавець-1 надав Позивачу послуги спрямовані на забезпечення повного та своєчасного виконання умов Договору Відповідачем-1 на загальну суму 24925,70 гривень, (без ПДВ). Для відшкодування понесених для оплати юридично-консультаційних послуг Позивач виставив Відповідачу, рахунок-фактуру від 27 серпня 2015 року № 00293497 на суму 4 200,00 гривень (в тому числі: 3 500,00 гривень - оплата послуг та 700,00 гривень - сума ПДВ) та рахунок-фактуру від 31 серпня 2015 року № 00293722 на суму 25710,84 гривень (в тому числі: 21 425,70 гривень - оплата послуг та 4 285,14 гривень - сума ПДВ;

- на підставі договору укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю Магнуссон (далі - Виконавець-2) та 20 квітня 2015 року уклав Договір про надання юридичних послуг (далі - Договір про надання юридичних послуг). ОСОБА_2 пункту 1.1. Додатку № 14 від 28 березня 2016 року до Договору про надання юридичних послуг Виконавець-2 зобовязався надати послуги з підготовки процесуальних документів та представництва інтересів Позивача в суді першої інстанції у справі за позовом до Відповідача про стягнення заборгованості за порушення Договору. Вартість юридичних послуг згідно пункту 2.1. Додатку № 14 до Договору про надання юридичних послуг становить 5 100,00 гривень. З метою відшкодування вищезазначених збитків Позивач направив Відповідачу відповідні рахунки-фактури, однак вказані рахунки не були сплачені Відповідачем.

В обґрунтування цих позовних вимог Позивач надав суду копії відповідних договорів, актів приймання-передачі виконаних робіт та послуг, копії платіжних документів.

Втім, позовні вимоги в цій частині суд вважає необґрунтованими, недоведеними та не підлягаючими задоволенню повністю, оскільки: по-перше, ця сума складається з якихось витрат, та податку на додану вартість; по-друге, податки не можуть вважатися збитками; по-третє, позивач не надав доказів необхідності понесення цих витрат для відновлення свого порушеного права.

Отже, підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме: в частині стягнення з відповідача 55064,21 грн. заборгованості за лізинговими платежами; 2268,91 грн. пені; 1551,68 грн. 3 % річних; 6741,11 грн. інфляційних втрат; 187386,60 грн. збитків, згідно п. 12.9 Контракту; 1751,21 грн. штрафу за направлення нагадувань. В решті позовних вимог суд відмовляє.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по оплаті судового збору покладаються на обидві сторони, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 1, 4, 12, 22, 33, 43, 44-49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Постман" (62458, Харківська область, Харківський район, смт. Покотилівка, вул. Форунзе, 18, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" (02152, м. Київ, просп. Павла Тичини, 1-В, ) - 55064,21 грн. заборгованості за лізинговими платежами; 2268,91 грн. пені; 1551,68 грн. 3 % річних; 6741,11 грн. інфляційних втрат; 187386,60 грн. збитків, згідно п. 12.9 Контракту; 1751,21 грн. штрафу за направлення нагадувань та 3821,46 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області протягом десяти днів з дня підписання повного рішення, відповідно до статті 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 29.06.2016 р.

Суддя ОСОБА_4

справа № 922/1359/16