РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.06.2016Справа №910/4389/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Хімлаборреактив"

до Державної екологічної інспекції України

про стягнення заборгованості в розмірі 702 302,36 грн.

Суддя Нечай О.В.

Представники сторін:

від позивача: Смагіна Г.Ю., за довіреністю;

від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду міста Києва були передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Хімлаборреактив" (далі - позивач) до Державної екологічної інспекції України (далі - відповідач) про стягнення заборгованості в розмірі 702 302,36 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 16.03.2016 було порушено провадження у справі № 910/4389/16, розгляд справи призначено на 13.04.2016.

У судове засідання 13.04.2016 представник позивача не з'явився. Вимоги ухвали господарського суду міста Києва від 16.03.2016 про порушення провадження у справі № 910/4389/16 позивач не виконав.

У судове засідання 13.04.2016 представник відповідача з'явився, подав клопотання про залучення третіх осіб та відзив на позовну заяву. Вимоги ухвали господарського суду міста Києва від 16.03.2016 про порушення провадження у справі № 910/4389/16 відповідач виконав.

Розглянувши у судовому засіданні 13.04.2016 клопотання представника відповідача про залучення третіх осіб, суд відмовив у задоволенні вищезазначених клопотань, у зв'язку із їх необґрунтованістю та безпідставністю.

Враховуючи те, що представник позивача у судове засідання 13.04.2016 не з'явився, у зв'язку із невиконанням позивачем вимог ухвали господарського суду міста Києва від 16.03.2016 про порушення провадження у справі № 910/4389/16, а також у зв'язку із необхідністю витребування нових доказів, розгляд справи було відкладено на 18.04.2016.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 16.05.2016 було виправлено описку в ухвалі про відкладення розгляду справи № 910/4389/16 від 13.04.2016.

18.05.2016 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача були подані документи для долучення до матеріалів справи.

У судове засідання 18.05.2016 представник позивача з'явився, вимоги ухвали господарського суду міста Києва від 13.04.2016 позивач виконав.

Представник відповідача у судове засідання 18.05.2016 не з'явився.

Дослідивши наявні у матеріалах справи документи, суд дійшов висновку про необхідність витребування нових доказів.

Враховуючи те, що представник відповідача у судове засідання не з'явився, а також у зв'язку з необхідністю витребування нових доказів, розгляд справи було відкладено на 01.06.2016.

20.05.2016 представником позивача через відділ діловодства господарського суду міста Києва була подана заява про отримання процесуальних документів в електронному вигляді та клопотання про отримання копії ухвали.

Представник позивача у судове засідання 01.06.2016 з'явився, надав суду усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 01.06.2016 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

13.12.2013 між Державною екологічною інспекцією України (далі - замовник, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Хімлаборреактив» (далі - позивач, виконавець) було укладено Договір № 55/5020 (далі - Договір), предметом якого є зобов'язання виконавця у 2013 році поставити замовнику товари, зазначені в специфікації товару, яка є невід'ємною частиною цього Договору (додаток № 1) та відповідають пропозиції конкурсних торгів на закупівлю «Прилади для контролювання інших фізичних характеристик (26.51.5)», а замовник - прийняти та оплатити такі товари.

Згідно з п. 1.2 Договору найменування товару - «Прилади для контролювання інших фізичних характеристик (26.51.5)»: газоаналізатор TESTO - 350, кількість товару - 2 (дві одиниці).

Згідно з п. 3.1 Договору сума цього Договору складає 399 960,00 грн, в т.ч. ПДВ 66 660,00 грн.

Розрахунки за цим Договором здійснюються замовником за фактично поставлений товар, після підписання сторонами акту приймання-передачі товару за надання виконавцем рахунку на оплату товару протягом 15 (п'ятнадцяти) банківських днів з дня та в межах фактично отриманого фінансування, але не пізніше останнього робочого (операційного) дня 2013 року (п. 4.1 Договору).

Відповідно до п. 5.1 Договору термін поставки товарів - до 25 грудня 2013.

Позивач зазначає суду про те, що станом на 01.03.2016 відповідачем не було оплачено поставлений позивачем товар, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за Договором в розмірі 399 960,00 грн.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 2 ст. 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Проаналізувавши умови Договору, суд дійшов до висновку про те, що укладений між сторонами Договір за своєю юридичною природою є договором поставки.

Згідно з частинами 1 та 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу (ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що позивачем було поставлено, а відповідачем прийнято товар, а саме, газоаналізатор TESTO-350, на загальну суму 399 960,00 грн, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією видаткової накладної № ХМ001011 від 17.12.2013.

Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач у своєму письмовому відзиві зазначає суду про те, що ним не було оплачено поставлений товар через відсутність бюджетних коштів та посилаючись на приписи Закону України «Про державний бюджет України» та Бюджетного кодексу України, зазначає про те, що враховуючи ту обставину, що відповідач фінансується з бюджету, своєчасність надходження коштів із державного бюджету від нього не залежить, а тому заборгованість виникла з незалежних від нього обставин.

Згідно з частиною першою статті 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями, а статтями 525, 526 названого Кодексу і статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Враховуючи викладене, відсутність бюджетного фінансування не виправдовує бездіяльність відповідача і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договірного зобов'язання (постанова Вищого господарського суду України від 23.08.2012 у справі № 15/5027/715/2011).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 у справі № 11/446 та в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005 р.". Відповідно до ч. 1 ст. 111-28 ГПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111 16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Статтями 33, 34 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідачем фактично визнано заборгованість перед позивачем за Договором, вказаному позивачем у позовній заяві, в розмірі 399 960,00 грн.

Крім того, пунктом 10.1 Договору передбачено, що цей Договір набирає чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2013.

Зі змісту Договору не вбачається, що його дію було продовжено, а тому, починаючи з 31.12.2013 дія Договору припинена.

Проте, суд звертає увагу, що згідно положень ч. 4 ст. 631 Цивільного кодексу України закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за Договором в розмірі 399 960,00 грн підлягають задоволенню.

Крім основної заборгованості, позивач також просить суд стягнути з відповідача на свою користь інфляційні втрати в сумі 276 372,36 грн та 3% річних в розмірі 25 970,00 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом здійснено перерахунок заявлених до стягнення з відповідача сум 3% річних та інфляційних втрат та встановлено, що позивачем вірно розраховані зазначені суми. А тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати в сумі 276 372,36 грн та 3% річних в розмірі 25 970,00 грн.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за поставлений товар, з урахуванням 3 % річних та інфляційних втрат, в загальному розмірі 702 302,36 грн підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на відповідача, оскільки позов підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 4, 49, 82 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державної екологічної інспекції України (01042, м. Київ, пров. Новопечерський, будинок 3, корпус 2; ідентифікаційний код: 37508533) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Хімлаборреактив" (03006, м. Київ, вул. Червоноармійська, будинок 57/3; ідентифікаційний код: 23522853) заборгованість за поставлений товар в розмірі 399 960 (триста дев'яносто дев'ять тисяч дев'ятсот шістдесят) грн 00 коп., 3 % річних в розмірі 25 970 (двадцять п'ять тисяч дев'ятсот сімдесят) грн 00 коп., інфляційні втрати в розмірі 276 372 (двісті сімдесят шість тисяч триста сімдесят дві) грн 36 коп. та судовий збір в розмірі 10 534 (десять тисяч п'ятсот тридцять чотири) грн 54 коп.

Повне рішення складено 21.06.2016.

Суддя О.В. Нечай