РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.06.2016Справа №910/8793/16

Суддя Плотницька Н.Б.,розглянувши матеріали справи

за позовом Регіонального відділення Фонду Державного майна по місту

Києву

до Публічного акціонерного товариства акціонерного банку

"Експрес-Банк"

про розірвання договору та повернення майна

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця"

Представники сторін:

від позивача: не з'явились;

від відповідача: Сімоніка І.Б., представник за довіреністю;

від третьої особи: Лях К.М., представник за довіреністю,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

13.05.2016 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву з вимогами до Публічного акціонерного товариства акціонерного банку "Експрес-Банк" про розірвання договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 4673 від 03.12.2009.

Крім того, 13.05.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва Регіональним відділенням Фонду державного майна України по місту Києву подано клопотання про відстрочення сплати судового збору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.05.2016 порушено провадження у справі № 910/8793/16, клопотання Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву про відстрочення сплати судового збору задоволено, розгляд справи призначено на 13.06.2016.

31.05.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли письмові докази на виконання вимог ухвали суду.

31.05.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

31.05.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

09.06.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшла заява про доручення письмових доказів.

13.06.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли письмові докази на виконання вимог ухвали суду.

Відповідач у судове засідання 13.06.2016 не з'явився. Про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений.

У судове засідання 13.06.2016 з'явився представник позивача, надав пояснення по суті справи та заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.06.2016 було залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця", розгляд справи відкладено на 30.06.2016.

У судове засідання 30.06.2016 з'явилися представники відповідача та третьої особи, надали пояснення по суті справи, відповідно до яких просили в позові відмовити в повному обсязі.

Позивач у судове засідання 30.06.2016 не з'явився, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений.

У судовому засіданні 30.06.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

03.12.2009 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по місту Києву (орендодавець за договором) та Акціонерним банком "Експрес-Банк" (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство акціонерний банк "Експрес-Банк") укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №4673, відповідно до якого орендодавець передає, а орендар приймає в платне користування державне нерухоме майно - частина нежилого приміщення при вході до вокзалу станції "Дарниця" з лівого боку південного вестибюля (далі - майно) загальною площею 1,00 кв.м, розміщене за адресою: м. Київ, вул. Привокзальна, 3, що перебуває на балансі відокремленого підрозділу Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-західна залізниця" Центр регіональних перевезень пасажирів, вартість якого визначена згідно зі звітом про незалежну оцінку станом на 28.02.2009 і становить 7 628 грн 00 коп. без ПДВ.

Строк дії договору оренди сторони визначили у пункті 10.1. договору, а саме - договір укладено строком на 11 місяців, що діє з 03.12.2009 до 03.11.2010 включно. При цьому пунктом 10.4 договору передбачено, що у разі відсутності заяви однієї зі сторін про припинення або зміну цього договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором, з урахуванням змін у законодавстві на дату продовження цього договору.

Майно передається в оренду з метою розміщення банкомату (пункт 1.2. договору).

Відповідно до пункту 2.1 договору орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання - передачі майна.

За умовами пункту 10.5 договору реорганізація орендодавця або перехід права власності на орендоване майно третім особам не є підставою для припинення чинності цього договору, і він зберігає свою чинність для нового власника орендованого майна (його правонаступників).

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором оренди комунального майна.

Відповідно до норм частини 1 та 2 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Згідно з частиною 3 статті 283 Господарського кодексу України об'єктом оренди можуть бути: державні та комунальні підприємства або їх структурні підрозділи як цілісні майнові комплекси, тобто господарські об'єкти із завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг), відокремленою земельною ділянкою, на якій розміщений об'єкт, та автономними інженерними комунікаціями і системою енергопостачання; нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення); інше окреме індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення, що належить суб'єктам господарювання.

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (частина 6 статті 283 Господарського кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 287 Господарського кодексу України та статтею 5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендодавцями щодо державного та комунального майна є державні (комунальні) підприємства, установи та організації - щодо нерухомого майна, загальна площа якого не перевищує 200 квадратних метрів на одне підприємство, установу, організацію, та іншого окремого індивідуально визначеного майна, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до частини 1 статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк

У відповідності до статті 651 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Згідно акту приймання-передавання орендованого майна за адресою: м. Київ, вул. Привокзальна, 3 від 03.12.2009 орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування нерухоме майно - частину нежилого приміщення при вході до вокзалу станції "Дарниця" з лівого боку південного вестибюля (далі - майно) загальною площею 1,00 кв.м, розміщене за адресою: м. Київ, вул. Привокзальна, 3, що перебуває на балансі відокремленого підрозділу Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-західна залізниця" Центр регіональних перевезень пасажирів.

Судом встановлено, що у зв'язку зі створенням Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" від 23.02.2014 № 4442-VI, постанови Кабінету Міністрів України "Про утворення публічного акціонерного товариства "Укрзалізниця" від 25.06.2014 № 200 та статті 15 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" усі права та обов'язки орендодавця за спірним Договором перейшли до третьої особи. Вказане підтверджується Передавальним актом від 31.07.2015, затвердженим Міністром інфрастуктури 18.08.2015. При цьому суд погоджується з викладеним у відзиві на позовну заяву, а саме, що з моменту державної реєстрації Публічного акціонерного товариства "Укрзалізниця" 21.10.2015 до останнього перейшло право власності на спірне майно.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судом встановлено, що 22.02.2016 між відповідачем та третьою особою було укладено додатковий договір №4673/06 до договору оренди від 03.12.2009 №4673 та акт приймання-передачі в оренду нерухомого майна, відповідно до умов якого орендодавцем за вказаним договором оренди стало Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця". Також між тими ж сторонами укладено додатковий договір до договору оренди від 03.12.2009 №4673 від 13.04.2016, відповідно до якого строк дії договору оренди продовжено до 30.06.2016.

Також судом встановлено, що відповідач сплачував орендні платежі на користь третьої особи, що підтверджується випискою по рахунку та платіжними дорученнями, які долучені до матеріалів справи.

Крім того, судом взято до уваги листи Регіональних відділень Фонду державного майна по Запорізькій та Житомирській областях, зі змісту яких вбачається, що в аналогічних господарських відносинах зі структурними підрозділами відповідача Регіональними відділеннями Фонду державного майна по Запорізькій та Житомирській областях було вжито відповідних заходів для уникнення нарахування заборгованості по орендній платі за майно, яке внаслідок змін законодавчого регулювання перейшло у власність Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця".

Таким чином, при розгляді справи суд встановив, що між позивачем та відповідачем відсутній предмет спору про розірвання договору оренди від 03.12.2009 №4673, оскільки з моменту створення Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" спірне майно перейшло у власність останнього, після чого ним було укладено з відповідачем додатковий договір від 22.02.2016, і, як наслідок, позивач з моменту укладення вказаного правочину не є учасником спірних правовідносин.

При вирішенні спору судом взято до уваги рекомендації, викладені у п. 4.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практик и застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 23.12.2011 №18, а саме - припинення провадження у справі на підставі п.1-1 чпстини першої статті 80 Господарського процесуального кодексу України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

Отже, суд відмовляє позивачу у задоволенні вимоги про розірвання договору оренди від 03.12.2009 №4673.

Щодо вимоги про повернення орендованого майна, то оскільки ця вимога є похідною від вимоги про розірвання договору, а позивач на час розгляду справи не є власником вказаного майна, суд також відмовляє у її задоволенні.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається, зокрема, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно зі статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" від 25.12.2015, № 928-VIII, з 1 січня 2016 року мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становить 1 378 грн 00 коп.

Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлюється в розмірі 1,5 відсотків ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору встановлюється в 1 розмірі мінімальної заробітної плати у місячному розмірі.

Судом враховано рекомендації, викладені у пунктах 2.10. та 2.11 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013, стосовно того, що у випадках об'єднання в одній заяві вимог як майнового, так і немайнового характеру судовий збір згідно з пунктом 3 статті 6 Закону підлягає сплаті як за ставками, встановленими для позовів майнового характеру, так і за ставками, встановленими для розгляду позовних заяв зі спорів немайнового характеру, крім того, якщо в позовній заяві об'єднано дві або більше вимог немайнового характеру, пов'язаних між собою підставами виникнення або поданими доказами, судовий збір сплачується окремо з кожної з таких вимог.

Враховуючи викладене, при зверненні з позовом до суду про розірвання договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 03.12.2009 №4673 та про зобов'язання повернути державне нерухоме майно позивач повинен був сплатити судовий збір за 2 немайнові вимоги в розмірі 2 756 грн 00 коп.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.05.2016 Регіональному відділенню Фонду державного майна України по місту Києву відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у даній справі.

Судом враховано рекомендації, викладені у пункті 3.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" стосовно того, що у разі коли господарським судом було відстрочено сплату позивачем судового збору, який з тих чи інших причин до прийняття рішення зі справи сплачено не було, а останнє прийнято на користь позивача, то стягнення суми судового збору здійснюється безпосередньо з відповідача у доход Державного бюджету України.

Згідно з частиною другою статті 49 ГПК України якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

Статутними документами позивача передбачено, що завданнями позивача є реалізація повноважень Фонду державного майна України стосовно держаної політики у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна тощо. Зважаючи на норми Конституції України, що є нормами прямої дії, а саме статтю 19, де вказується, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, позивач мав бути обізнаний щодо створення Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" зі 100% акцій, що належать державі, а також передачу йому у власність державного майна.

Водночас суд зазначає, що позивач був змушений звернутися до суду за захистом свого, як він помилково вважав, порушеного права внаслідок того, що відповідач належним чином не повідомив позивача про укладення правочинів із третьою особою, що призвело до судового розгляду справи №910/8793/16.

З огляду на вищевикладене та враховуючи те, що позивачу було відстрочено сплату судового збору, а також те, що позивачем до ухвалення судового рішення у даній справі не було сплачено судовий збір, судові витрати покладаються на відповідача та позивача у рівних частинах, шляхом стягнення з кожного з них суми судового збору у розмірі 1 378 грн 00 коп. безпосередньо у дохід Державного бюджету України.

Керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст. 75, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

2. Стягнути з Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву (01032, м. Київ, бул. Шевченка, буд. 50-Г, ідентифікаційний код 19030825) в дохід Державного бюджету України (р/р 3001, Одержувач: Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, Банк одержувача: Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, МФО 820019, ідентифікаційний код 37993783, код платежу: 22030001) судовий збір у розмірі 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн 00 коп.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства акціонерного банку "Експрес-Банк" (03049, м. Київ, пр-т Повітрофлотський, буд. 25, ідентифікаційний код 20053145) в дохід Державного бюджету України (р/р 3001, Одержувач: Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, Банк одержувача: Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, МФО 820019, ідентифікаційний код 37993783, код платежу: 22030001) судовий збір у розмірі 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн 00 коп.

4. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 01.07.2016

Суддя Н.Б. Плотницька