ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" червня 2016 р.Справа № 922/1838/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Макаренко О.В.

при секретарі судового засідання Нагірна М.Т.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут", м. Харків <
до Шевченківської селищної ради, смт. Шевченкове
про стягнення 276 309,49 грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, довіреність №247 від 09.02.2016 р.

відповідача - ОСОБА_2, довіреність б/н від 16.05.2016 р.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" (позивач) звернулося до господарського суду з позовною заявою до Шевченківської селищної ради (відповідача) про стягнення 263 991,61 грн. основного боргу, 1 566,37 грн. 3% річних та 10 751,51 грн. інфляційних втрат, а також судового збору в розмірі 1 378,00 грн.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просить позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні та у відзиві на позовну заяву (вх.№21054 від 29.06.2016 р.) підтримав позовні вимоги в частині основного боргу в розмірі 263 991,61 грн. та просить відмовити в решті позову, оскільки, на думку відповідача, позивач здійснив поставку природного газу без укладення відповідного договору, що суперечить чинному законодавству, зокрема, ст. 12 Закону України "Про ринок природного газу", п. 3 розділу 1 Правил постачання природного газу, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2496 від 30.09.2015 р., Методичним рекомендаціям щодо переліку підтвердних документів для реєстрації бюджетних зобов'язань, бюджетних фінансових зобов'язань та проведення платежів, затверджених наказом Державної казначейської служби України 29.04.2013 р. №68, відповідно до яких підтвердними документами для реєстрації бюджетних зобов'язань на оплату природного газу є договір, рахунок-фактура та акт наданих послуг/виконаних робіт. Відповідач також просить відмовити позивачу у стягненні з відповідача судового збору.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

Відповідно до п. 2.2.2.2. статті 2 Статуту TOB "Харківгаз Збут" (далі - постачальник) однією з основних функцій товариства є надання населенню, бюджетним установам та організаціям, промисловим підприємствам, а також іншим юридичним особам послуг з постачання природного, нафтового газу, газу (метану) вугільних родовищ, скрапленого газу.

Як вбачається з матеріалів справи, у період з 01 січня по 31 березня 2016 року позивач поставив відповідачеві природний газ в обсязі 34,364 тис. куб. м. на суму 263 991,61 грн., що підтверджується підписаними уповноваженими представниками сторін і скріпленими печатками актами приймання-передачі природного газу №ХОЗ00000651 від 31.01.2016 р. та №ХОЗ00009030 від 29.02.2016 р., №ХОЗ00013484 від 31.03.2016 р., а також актом звіряння взаємних розрахунків за період січень-березень 2016 року.

Представник відповідача у судовому засіданні та у відзиві на позовну заяву, в свою чергу, визнав факт поставки природного газу на загальну суму 263 991,61 грн. та факт існування у відповідача перед позивачем заборгованості в розмірі 263 991,61 грн.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Згідно з ч. 1 ст. 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у письмовій формі. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телефонограмами тощо, а також прийняттям до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Надаючи правову кваліфікацію фактичним обставинам справи, суд дійшов висновку про те, що спірні правовідносини виникли з договору купівлі-продажу, укладеного сторонами у спрощений спосіб і цей договір є підставою для виникнення у його сторін майново-господарських зобов'язань.

Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

В силу ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 526 ЦК України та ч. 1 ст. 193 ГК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ч. 2 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Разом з тим, слід зазначити, що у п. 1.7. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013 р. № 14 якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов'язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов'язку негайного виконання; такий обов'язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред'явив йому кредитор пов'язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов'язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору. Відповідні висновки випливають зі змісту частини другої статті 530 ЦК України.

Із наведеного вбачається, що за загальним правилом, обов'язок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього. Це правило діє, якщо спеціальними правилами або договором купівлі-продажу не встановлено інший строк оплати.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 07.10.2014 р. по справі № 904/4451/13.

Отже, у даному випадку обов`язок щодо оплати поставленого природного газу виник у відповідача після отримання послуг з поставки природного газу.

Як вказано вище, відповідач природний газ отримав, але його вартість не оплатив, внаслідок чого у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість в розмірі 263 991,61 грн., розмір якої визнано представником відповідача у судовому засіданні та у відзиві на позовну заяву.

Відповідно до частини 1 статті 35 ГПК України обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Відповідно до ч. 2 ст. 4-3 та ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору (ч. 1 ст. 32 ГПК України).

При цьому за умовами ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 1 ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищевикладені обставини, норми закону і на те, що суму заборгованості в розмірі 263 991,61 грн. відповідачем визнано в повному обсязі, але не спростовано і не погашено, суд вважає позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 263 991,61 грн. правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 1 566,37 грн. та інфляційних втрат в розмірі 10 751,51 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За приписами ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши правильність нарахування 3% річних в розмірі1 566,37 грн. та інфляційних втрат в розмірі 10 751,51 грн., суд вважає, що позовні вимоги в цій частині також є правомірними, обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Підсумовуючи викладене, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Враховуючи те, що спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, суд, керуючись ч. 2 ст. 49 ГПК України, покладає судовий збір в повному обсязі (в розмірі 4 144,64 грн.) на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 181, 193 Господарського кодексу України, ст. ст. 6, 11, 205, 509, 525, 526, 530, 610, 612, 625, 626-628, 629, 655, 692 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1, 4-3, 32-35, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Шевченківської селищної ради (63601, Харківська область, смт. Шевченкове, вул. Леніна, 9, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" (61004, м. Харків, вул. Москалівська, 57/59, , р/р 8 в АБ "Кліринговий Дім", МФО 300647) 263 991,61 грн. основного боргу, 1 566,37 грн. 3% річних, 10 751,51 грн. інфляційних втрат та 4 144,64 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 02.07.2016 р.

Суддя ОСОБА_3