ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"22" червня 2016 р.Справа № 916/980/16

За позовом Державне підприємство "Центр державного земельного кадастру";

до відповідача ОСОБА_1 акціонерне товариство "Проектно-пошуковий інститут "ПІВДЕНМЕДБІОСИНТЕЗ"

3-тя особа відповідача: Національний банк України;

про визнання недійсним договору

Суддя Літвінов С.В.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_2 - довіреність №205 від 12.04.2016р.;

Від відповідача: ОСОБА_3 - довіреність №б/н від 04.05.2016р. ОСОБА_4 - довіреність №1 від 24.03.2016р.;

Від третьої особи відповідача: ОСОБА_5 - довіреність №18-02025/88462 від 17.11.2015р.

Суть спору: Державне підприємство "Центр державного земельного кадастру звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_1 акціонерне товариство "Проектно-пошуковий інститут "ПІВДЕНМЕДБІОСИНТЕЗ" про визнання недійсним договору оренди нежилого приміщення № 2012-01-20 від 16.01.2012 року, укладений між ОСОБА_1 акціонерним товариством «Проектно-пошуковий інститут «Південмедбіосинтез» та Одеською регіональною філією державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», предметом якого є тимчасове, оплатне користування приміщеннями, що розташовані на 4, 5, 7, 8, 9 поверхах 11 поверхового будинку (літ. - «А»), а також складським приміщенням, яке розташоване на господарчому подвірї (літ. - «Б»), яке знаходиться за адресою: 65078, м. Одеса, вул. Космонавтів, 32.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 18.04.2016р. порушено провадження у справі та залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Національний банк України

25.02.2015р. представник відповідача надав відзив на позовну заяву та 17.06.2016р. доповнення до відзиву відповідно яких просить суд відмовити позивачу з задоволені позову з підстав викладених у відзиві.

Ухвалою господарського суду від 01.06.2016р. строк розгляду справи продовжено до 29.06.2016р. відповідно до ст. 69 ГПК України.

По справі було оголошено перерву до 22.06.2016р. відповідно до ст. 77 ГПК України.

В судовому засіданні 22.06.2016 року було оголошено вступну та резолютивну частину рішення відповідно до ст. 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін встановлено наступне:

Між ОСОБА_1 акціонерним товариством "Проектно-пошуковий інститут "ПІВДЕНМЕДБІОСИНТЕЗ" Одеською регіональною філією державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» укладений договор оренди нежилого приміщення № 2012-01-20 від 16.01.2012 року ( далі договір).

У відповідності до п. 1.4 ст. 1 Договору визначено, що майно, яке передається Відповідачем в оренду є предметом іпотечного договору від 24.03.2009 р., укладеного між Відповідачем та Національним банком України.

Позивач посилається на те, що у відповідності до ч. 3 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» визначено, що правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним.

Таким чином, позивач вважає, що відсутність згоди іпотекодержателя на передачу майна в наступну гренду призводить до того, що такий правочин є недійсним з моменту його вчинення. Відповідачем не було отримано на момент укладення Договору згода Національного банку України щодо наступної передачі об'єкту іпотеки в оренду, що призводить до того, що у відповідності до вимог Закону України «Про іпотеку» Договір є недійсним.

Крім того, позивач вказує, що у осіб, які укладали Договір з обох сторін був відсутній необхідний обсяг цивільної дієздатності та посилається до норм ст. 92 Цивільного кодексу України та норм п. 1 ст. 761 Цивільного кодексу України.

У відповідності до п. 1.1 ст. 1 Договору зазначено, що Орендодавець (Відповідач) передає в тимчасове оплатне користування приміщення, що розташовані на 4, 5, 7, 8, 9 поверхах 11 поверхового будинку (літ. - «А»), а також складське приміщення, яке розташоване на господарському подвір'ї (літ. - «Б2»), яке знаходиться за адресою: 65078, м. Одеса, вул. Космонавтів, 32. Загальна площа орендованих приміщень складає 1186,80 кв.м.

Право власності на орендоване майно підтверджується Наказом Державного комітету з медичної та мікробіологічної промисловості «Держкоммедбіопром» від 18.11.1995 року.

Позивач стверджує, що Відповідач не є власником об'єктів нерухомого майна, які зазначені в Договорі, що призводить до того, що у Відповідача відсутній необхідний обсяг цивільної дієздатності так само, як і у особи, що підписала договір від імені Одеської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» ОСОБА_6, про що свідчить той факт, що в момент вчинення відповідного правочину у особи, яка діяла від імені Одеської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» була відсутня довіреність. Так, в преамбулі Договору зазначено, що від імені Одеської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» діяв її начальник ОСОБА_6 на підставі довіреності, але не зазначено ні номер, ні дату довіреності, хоча на підприємстві при видачі довіреності їй присвоюється номер та відповідно проставляється дата її видачі.

Також в позовній заяві позивач вказує, що підприємство не уповноважувало будь-яким актом підприємства на момент укладення Договору ОСОБА_6 діяти від імені Одеської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» в цих правовідносинах, а відповідно, ця особа не мала необхідного обсягу повноважень діяти від імені Одеської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру».

Таким чином, за захистом своїх прав та законних інтересів позивач звернувся до господарського суду із позовною заявою про визнання недійсним договору оренди нежилого приміщення № 2012-01-20 від 16.01.2012 року, укладений між ОСОБА_1 акціонерним товариством «Проектно-пошуковий інститут «Південмедбіосинтез» та Одеською регіональною філією державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», предметом якого є тимчасове, оплатне користування приміщеннями, що розташовані на 4, 5, 7, 8, 9 поверхах 11 поверхового будинку (літ. - «А»), а також складським приміщенням, яке розташоване на господарчому подвірї (літ. - «Б»), яке знаходиться за адресою: 65078, м. Одеса, вул. Космонавтів, 32..

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд дійшов висновків про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

При цьому, як встановлено ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Тож, законодавцем констатується, що підставою недійсності правочину є недодержання саме в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Зокрема те, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, інщи актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчинила правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

З порушенням положень статті 203 ЦК України, стаття 215 ЦК України повязує недійсність договору, як одного з видів правочинів.

При цьому, статтею 215 ЦК України визначено, що правочин має відповідати вимогам, встановленим у статті 203 ЦК України, на момент його укладення.

Анологічної позиції дотримується й Вищий господарський суд України, так зокрема положення пункту 2.1 постанови пленуму №11 від 29.05.2013 р. «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» вкзують на те, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон повязує визнання таких правочинів (господарських договорів) не дійсними на момент їх вчинення (укладенння) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні в чому конкретно полягає неправомірність дій стторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

З огляду на ці положення Кодексу, суд досліджує спірний правочин на предмет відповідності законодавству, чинному на момент укладення договору №373.

Одними із засад цивільного законодавства, наведених у статті 1 ЦК України, є свобода договору та свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом.

Згідно частини 1 статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 67 ГК України передбачено, що відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобовязань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

За приписами ст. 179 ГК України, майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Відповідно до ч. 1 ст. 180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст. 626 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Сутність свободи договору розкривається насамперед через співвідношення актів цивільного законодавства і договору: сторони мають право врегулювати ті відносини, які не визначені у положеннях актів цивільного законодавства, а також відступати від положень, що визначені цими актами і самостійно врегулювати свої відносини, крім випадків, коли в актах законодавства міститься пряма заборона відступів від передбачених ними положень або якщо обов'язковість положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту чи суті відносин між сторонами.

Відповідно п.1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно з пунктом 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29.05.2013 року, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Між ОСОБА_1 акціонерним товариством "Проектно-пошуковий інститут "ПІВДЕНМЕДБІОСИНТЕЗ" Одеською регіональною філією державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» укладений договор оренди нежилого приміщення № 2012-01-20 від 16.01.2012 року предметом якого є тимчасове, оплатне користування приміщеннями, що розташовані на 4, 5, 7, 8, 9 поверхах 11 поверхового будинку (літ. - «А»), а також складським приміщенням, яке розташоване на господарчому подвірї (літ. - «Б»), яке знаходиться за адресою: 65078, м. Одеса, вул. Космонавтів, 32.

Відповідно п.4.2. Договору оренди передача орендованого Приміщення від Позивача до Відповідача здійснюється відповідно до ОСОБА_7 здачі-приймання приміщення, підписання якого свідчить про фактичну передачу орендованого приміщення Відповідачу.

Відповідно п.3.1. Договору оренди строк оренди встановлюється з 16.01.2012 року по 15.01.2013 року.

Відповідно п. 7.4. Договору оренди дія Договору оренди припиняється після підписання ОСОБА_7 здачі-приймання орендованого приміщення від Відповідача до Позивача.

Відповідно п.5.1, п.5.3. Договору оренди загальна оренда плата становить: 83 333,34 грн, крім цього ПДВ - 16 666,66 грн, всього - 100 000,0 грн . (сто тисяч грн. 00 коп.) на місяць та включає в себе компенсацію за комунальні послуги та компенсацію за експлуатаційні витрати.

Відповідно п. 5.2. Договору оренди орендна плата сплачується Відповідачем незалежно від наслідків своєї господарської діяльності щомісячно не пізніше 10 календарного дня поточного місяця за поточний місяць оренди у національній валюті України на розрахунковий рахунок Товариства на підставі рахунка-фактури, а в разі відсутності цього рахунка - без нього.

Згідно п.2 ст. 795 ЦК України, повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

29 лютого 2016 року між ОСОБА_1 акціонерним товариством «Проектно-иошуковий інститут «Південмедбіосинтез» та Одеською регіональною філією державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» була укладена Додаткова угода до Договору оренди нежилого приміщення №2012-01-20 від 16.01.2012 року. Предметом додаткової угоди була зміна орендованої площі та встановлення нової вартості орендної плати .

Отже, відповідно до вимог законодавства при укладанні договору були виконані усі істотні умови у відповідності до ч.1 ст. 284 Господарського кодексу України: «Істотними умовами договору оренди є: об'єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); строк, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань; відновлення орендованого майна та умови його повернення або викупу».

Таким чином. Договір є дійсним, укладеним належним чином та є обов'язковим для виконання сторонами.

Зазначена позиція щодо дійсності договору також підтверджується постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.03.2016 року по справі № 910/25652/15 відповідно до якої було залишено без змін рішення Господарського суду м. Києва від 18.11.2015р. у справі №910/25652/15 щодо стягнення заборгованості за договором оренди №2012-01-20 від !6.01.2012 року, укладеним між Одеською регіональною філією Державного підприємства «Центр лержавного земельного кадастру» (Орендар) та ОСОБА_1 акціонерним товариством «Проектно-пошуковий інститут «Південмедбіосинтез» (орендодавець). Так під час розгляду даної справи судом було встановлено питання щодо дійсності договору оренди: «Договір підписано уповноваженими особами, а саме, від позивача - першим заступником генерального директора ОСОБА_8, який діяв на підставі довіреності від 04.02.2011 № б/н, та від відповідача - начальником філії ОСОБА_6, який діяв на підставі положення та довіреності, та скріплено печатками.

Також судом було встановлено, що сторонами було укладено та підписано акти користування нежилим приміщенням та іншим майном підприємства за період з 31.01.2012 по 31.08.2015.

Отже можна дійти висновку, що судами першої та апеляційної інстанції по справі № 910/25652/15 було встановлено обставини визнання договору оренди з боку Орендаря на підставі отримання у строкове платне користування індивідуально визначеного об'єкту оренди, визнання за собою наявності зобов'язань за договором оренди №2012-01-20 від 16.01.2012 року -шляхом ведення ділового листування із Орендодавцем, укладання актів наданих послуг, проведення відрахувань грошових коштів на поточний рахунок Орендодавця із відповідним зазначенням призначення платежів.

Відповідно до ст.35 ГПК України Обставини, визнані господарським судом загальновідомими, не потребують доказування. Факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Згідно п.2.6. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 26.12.2011, № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" не потребують доказування преюдиціальні факти, тобто встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) у процесі розгляду іншої справи, в якій беруть участь ті самі сторони, в тому числі і в тих випадках, коли в іншому спорі сторони мали інший процесуальний статус (наприклад, позивач у даній справі був відповідачем в іншій, а відповідач у даній справі - позивачем в іншій). Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме фактам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), але не правовій оцінці таких фактів, здійсненій іншим судом чи іншим органом, який вирішує господарський спір. Не надається преюдиціального значення також фактам (обставинам), зазначеним: у скасованих судових рішеннях (а в разі часткового скасування таких рішень - у скасованих їх частинах); у судових рішеннях касаційної інстанції, оскільки останню не наділено правом, зокрема, встановлювати або вважати доведеними обставини і вирішувати питання, пов'язані з доказуванням (частина друга статті 111 7 ГПК), - за винятком випадків, коли касаційна інстанція, скасувавши рішення попередніх судових інстанцій, прийняла нове рішення на підставі встановлених ними обставин.

На думку суду, факти, що встановлені в рішення Господарського суду м. Києва від 18.11.2015р. та постанові Київського апеляційного господарського суду від 17.03.2016 року по справі № 910/25652/15 мають преюдиціальне значення для вирішення даної справи.

Крім того, відповідачем, як іпотекодавцем, була отримана згода Управління Національного банку України в Дніпропетровській області, про що свідчить лист від 13.02.2014р. №12-110/1135 у якому іпотекодержатель зазначає, що не заперечує щодо передачі в оренду Одеській регіональній філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» приміщення за адресою: м. Одеса, вул, Космонавтів, 32 площею 1067,3 кв.м..

Також, в судовому засіданні представник третьої особи наголосив на тому, що Національним банком України була надана згода щодо передачі об'єкту іпотеки в оренду.

Відповідно до п. 1.1. Договору оренди право власності Позивача на 11 поверховий будинок (Літ.-«А»), який знаходиться за адресою: м. Одеса, вул.Космонавтів,32 підтверджується Наказом державного комітету з медичної та мікробіологічної промисловості «Держкоммедбіоприбор» від 18.01.1995р. №7.

Зазначеним наказом, відповідно до Указу Президента України від 15.06.1993 року №210/93 «Про корпоратизацію підприємств». Наказу міністерства економіки України від 27.08.1993р. №54, Наказу по Держкоммедбіопрому №121 від 30.11.1994 року засноване ВАТ «Проектно-пошуковий інститут «Південмедбіосинтез» шляхом перетворення Державного проектно-пошукового інституту «Південгіпробіосинтез» та затверджено статут товариства.

Фонд Державного майна України листом від 27.10.2004 року №10-21-14906, керуючись Положенням про впорядкування передачі об'єктів нерухомого майна, приватизованих у складі цілісного майнового комплексу або переданих до статутного фонду господарських товариств, затвердженим наказом Фонду державного майна України від 25.11.2003р. №2097 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 23.12.2003р. за №1201/8522, надав ВАТ «ПШ «Південмедбіосинтез» перелік майна, переданого до статутного фонду товариства.

Передані ПАТ «ППІ «Південмедбіосинтез» об'єкти нерухомого майна зареєстровані Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» 01.12.2004р., про що зроблено запис №3528 в книзі 39не-20, реєстраційний номер 8763992 (копія витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно додається.)

Як зазначає відповідач, за період березень-квітень 2016 року Одеською регіональною філією «Центру державного земельного кадастру» на поточний рахунок ПАТ «ППІ «Південмедбіосинтез» було перераховано коштів загальною сумою 45 490,33 грн як сплата заборгованості по Договору оренди. Тобто сторона позивача, сплачуючи вказані грошові кошти, виконує свої зобов'язання відповідно умов договору №2012-01-20 від 16.01.2012.

Відповідно до частини 4 ст.З Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за іаких умов якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

1 грудня 2004 року КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації об'єктів нерухомості» надало витяг №5662482, в якому власником нерухомого майна: корпус №1 літ. Б., корпус №2 літ. А, що знаходиться за адресою м. Одеса, вул.Космонавтів,32 зазначено ПАТ «ПШ «Південмедбіосинтез». Окрім того вказаним БТІ був виготовлений технічний паспорт на будівлю.

17 березня 2009 року ПАТ «ПШ «Південмедбіосинтез» отримало витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно №22177961. У витягу зазначено, що власником будівель є ПАТ «ППІ «Південмедбіосинтез». При цьому сказано, що підстава виникнення права власності є наказ №7 від 18 січня 1995 року. Окрім того у витязі міститься і опис об'єкта: корпус №1 літера Б, корпус №2 літера А із зазначенням з чого складаються обидва корпуси: «Літера А -корпус №2 загальною площею 7990,6 м2; літ.А2,А3,А4 - склад загальною площею 143,6 м2; Літера Б- корпус №1 загальною площею 3111,1 м2; літ.Б2 - майстерня -гараж загальною площею 430,5 м2; літ.Б3-трансформаторна; літ.Б4- зварювальна загальною площею -15,2 м2. Тобто склад ( літ.А2;АЗ;А4) є невід'ємною частиною корпуса №2 (літ.А). а майстерня-гараж (літ.Б2), трансформаторна (літ.БЗ). зварювальна (літ.Б4) є невід'ємними частинами корпусу №1 (літ.Б), іншими словами вказані об'єкти є приналежностями відповідних корпусів.

Отже, ПАТ «ППІ «Південмедбіосинтез» є належним власником нерухомого майна за адресою м. Одеса, вул.Космонавтів,32, яке було передано в оренду ДП «Центр державного земельного кадастру».

В період з 01.09.2016 по 31.05.2016 Товариством були надані Відповідачу послуги з оренди Приміщення на загальну суму 781 861,35 грн.(сімсот вісімдесят одна тисяча вісімсот шістдесят одна гривня) ,виставлені рахунки-фактури для здійснення оплати, складені та належним чином підписані акти користування нежилими приміщеннями.

В період з 01.09.2015р. по 31.10.2015р Відповідачем здійснено оплату на загальну суму 40 000,00 грн.(сорок тисяч грн 00 коп.) 85 430,33 грн.(вісімдесят п'ять тисяч чотириста тридцять гривень, 33 копійки).

В період з 21.03.2016р. по 30.04.2016р Відповідачем здійснено оплату на загальну суму 45 430,33 грн.(сорок п'ять тисяч чотириста тридцять гривень, 33 копійки)

Відповідач своїм листом від 15.03.2016 року №18/02 повідомило Одеську регіональну філію ДП «Центр державною земельного кадастру ( лист отримано філією 16.03.2016р. ) про відмову від Договору оренди №2012-01-20 від 16.01.2012 року в зв'язку із систематичною несплатою орендної плати за листопад, грудень місяці 2015р. та січень, лютий, березень місяці 2016 року та вимогою звільнення і повернення до 31.03.2016р. орендованих приміщень, які займає Одеська регіональна філія ДП «Центр державного земельного кадастру» за адресою м. Одеса, вул.Космонавтів,32 .

Відповідач листами від 30.03.2016р. №21/01 та від 20.04.2016 №31/01 знову звернувся до позивача з вимогою сплатити на р/р ПАТ «ППІ «Південмедбіосинтез» існуючу заборгованість за оренду приміщень, яка вчникла з 01.09.2015р., звільнити орендовані приміщення та передати приміщення відповідно акту приймання-передачі.

29.02.2016р. та 31.05.2016р. згідно умов Договору оренди між ОСОБА_7 договору підписані акти здачі-приймання (повернення) нежилих приміщень, відповідно яких Відповідач повернув Позивачу з тимчасового платного користування нежилі приміщення загальною площею 1 186,80 кв.м., які знаходяться за адресою м. Одеса, вул. Космонавтів,32.

Таким чином позивач повністю звільнив та передав відповідачу 31.05.2016р. нежилі приміщення, які знаходилися у нього в тимчасовому платному користуванні за адресою м. Одеса, вул.Космонавтів,32.

За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (ч.1 ст.759 ЦК).

Із правової природи такого зобов'язання вбачається, що фактичне користування майном на підставі договору оренди в разі визнання його недійсним унеможливлює застосування наслідків недійсності правочинів відповідно до ст.216 ЦК. Оскільки використання майна - «річ» безповоротна, що унеможливлює (у разі його недійсності) проведення між сторонами двосторонньої реституції. Тому такий договір повинен визнаватися судом недійсним і припинятися лише на майбутнє, а не з моменту укладення.

Зазначеної правової позиції дотримується Верховний Суд України у своїх постановах від 01.07.2015 р. у справі №3-195гс15; від 23.12.2015р. у справі №3-1143гс15

Згідно зі статтею 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру до Публічного акціонерного товариства "Проектно-пошуковий інститут "ПІВДЕНМЕДБІОСИНТЕЗ" про визнання недійсним договору оренди нежилого приміщення № 2012-01-20 від 16.01.2012 року, укладений між ОСОБА_1 акціонерним товариством «Проектно-пошуковий інститут «Південмедбіосинтез» та Одеською регіональною філією державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», предметом якого є тимчасове, оплатне користування приміщеннями, що розташовані на 4, 5, 7, 8, 9 поверхах 11 поверхового будинку (літ. - «А»), а також складським приміщенням, яке розташоване на господарчому подвірї (літ. - «Б»), яке знаходиться за адресою: 65078, м. Одеса, вул. Космонавтів, 32., задоволенню не підлягають.

Витрати з судового збору покладаються на позивача, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 29 червня 2016 р.

Суддя С.В. Літвінов