ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" червня 2016 р. Справа № 922/545/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Ільїн О.В., суддя Пелипенко Н.М.., суддя Хачатрян В.С.

при секретарі Євтушенку Є.В.

за участю представників сторін:

позивач ОСОБА_1;

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. №1337Х/1-35) на рішення господарського суду Харківської області від 12 квітня 2016 року по справі №922/545/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Спеціальне проектно-конструкторське і технологічне бюро електроапаратури, м. Харків

до Публічного акціонерного товариства Науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут засобів технологічного устаткування ВЕЛТ, м. Харків

про стягнення 65888,68 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 12 квітня 2016 року по справі (суддя Калантай М.В.) позов задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства Науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут засобів технологічного устаткування ВЕЛТ на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Спеціальне проектно-конструкторське і технологічне бюро електроапаратури 65000 основного боргу, 1359,41 грн витрат зі сплати судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Відповідач з рішенням не погодився, звернувся до апеляційного суду зі скаргою, в якій, посилаючись на незаконність, необґрунтованість рішення, просить його скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

У запереченнях на апеляційну скаргу позивач зазначив, що вважає рішення законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

У судовому засіданні відповідач підтримав апеляційну скаргу.

Позивач просив рішення господарського суду першої інстанції залишити без змін, скаргу без задоволення.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи, заслухавши у судовому засіданні пояснення уповноважених представників позивача та відповідача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та розглянувши справу у відповідності до вимог ст. 101 ГПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Як встановлено місцевим господарським судом під час прийняття рішення, 03 червня 2013 року між відповідачем, як виконавцем, та Державним підприємством спеціальне проектно-конструкторське і технологічне бюро електроапаратури науково-виробниче об'єднання "Електроапарат", як замовником, укладено договір №4-2013 (далі за текстом - Договір).

Згідно з пунктом 1.1 Договору виконавець зобов'язався виконати "Розробку конструкторської документації станка для намотки котушок електромагнітів управління", а замовник - прийняти та оплатити продукцію відповідно до умов договору.

У відповідності до п. 2.1 Договору загальна вартість договору складає 65000,00 грн.

Порядок розрахунків, як-то передбачено п. 2.2 Договору - 100% передплата від загальної суми Договору.

Строк виконання робіт: початок - червень 2013 року, закінчення - грудень 2013 року (п. 2.3 Договору).

Пунктом 4.6 Договору сторони передбачили, що у випадку порушення строків виконання робіт виконавець зобов'язаний повернути замовнику 100% суми передплати, перерахованої на розрахунковий рахунок виконавця, при цьому договір вважається розірваним.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач належним чином виконав свої договірні зобов'язання та згідно рахунку-фактури №197 від 06.06.2013 перерахував відповідачу 65000,00 грн. попередньої оплати, що підтверджується платіжним дорученням №174 від 06.06.2013 року.

Сторонами до Договору укладалися додаткові угоди №1 від 27.12.2013, №2 від 23.06.2014, №3 від 05.06.2015, якими змінювались умови пункту 2.3 Договору щодо строку виконання робіт. В останній редакції даного пункту (згідно додаткової угоди №3 від 05.06.2015) сторонами узгоджено, що строком виконання робіт є: початок - червень 2013 року, закінчення - грудень 2015 року.

Наказом Міністерства економічного розвитку та торгівлі України від 01.10.2015 №1231 замовника за Договором перейменовано з Державного підприємства спеціальне проектно-конструкторське і технологічне бюро електроапаратури науково-виробниче об'єднання "Електроапарат" (код 00216875) на Державне підприємство "Спеціальне проектно-конструкторське і технологічне бюро електроапаратури" (код 00216875), яке є правонаступником його майнових прав та обов'язків.

Відповідач конструкторську документацію за Договором в передбачені строки (до 31.12.2015 року) не виконав, чим порушив свої договірні зобов'язання перед замовником.

Отже, у замовника за Договором з 01.01.2016 року, згідно положень пункту 4.6 Договору, виникло право вимагати у відповідача повернення сплаченої попередньої оплати в розмірі 65000,00грн.

Крім того, 24 лютого 2016 року між державним підприємством "Спеціальне проектно-конструкторське і технологічне бюро електроапаратури", м.Харків (код 00216875), як первісним кредитором, та позивачем, як новим кредитором, укладено договір уступки права вимоги від 24.02.2016, за яким позивачу відступлено право вимоги до відповідача за Договором №4-2013 від 03.06.2013. Відповідно до пункту 1.2 цього договору до нового кредитора переходять усі права первісного кредитора в зобов'язанні, за яким виникла відступлена вимога, в обсязі і на умовах, що існували на момент укладення цього Договору. Пунктом 2.2 цього договору сторони передбачили, що новий кредитор не пізніше 10 днів з моменту отримання документів, що підтверджують відступлену вимогу, зобов'язаний шляхом направлення письмового повідомлення сповістити боржника про відступлення права вимоги згідно з цим договором новому кредитору.

Позивач 25 лютого 2016 року направив відповідачу повідомлення про відступлення права вимоги за Договором, що підтверджується наявними у матеріалах справи поштовими фіскальним чеком №1647 від 25.02.2016 та описом вкладення у цінний лист від 25.02.2016 року.

Враховуючи невиконання відповідачем своїх договірних зобов'язань за Договором, позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив стягнути на свою користь 65000,00грн. основного боргу, 303,68грн. 3% річних, 585,00грн. інфляційних втрат.

Задовольняючи позов в частині стягнення з відповідача основного боргу, суд першої інстанції виходив з наступного.

Згідно статті 887 Цивільного кодексу України за договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт підрядник зобов'язується розробити за завданням замовника проектну або іншу технічну документацію та (або) виконати пошукові роботи, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити їх.

Пунктами 1, 3 частини 1 статті 890 Цивільного кодексу України встановлено обов'язок підрядника виконувати роботи відповідно до вихідних даних для проведення проектування та згідно з договором; передати замовникові готову проектно-кошторисну документацію та результати пошукових робіт.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Матеріали справи підтверджують факт невиконання відповідачем договірних зобовязань щодо виготовлення обумовленої Договором конструкторської документації у встановлені строки (до 31.12.2015 року), у зв'язку з чим відповідач, згідно положень пункту 4.6 Договору, зобов'язаний повернути замовнику 100% суми передоплати.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач, зазначаючи, що конструкторська документація була ним виготовлена, не надав суду відповідних доказів.

Пунктом 1 частини 1 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно частини 1 статті 513 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Статтею 514 Цивільного кодексу України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Вищевказані вимоги чинного законодавства щодо заміни кредитора (замовника) у зобов'язанні за Договором були виконані сторонами договору уступки права вимоги від 24.02.2016 року.

Отже, до позивача, як до нового кредитора, перейшли усі права первісного кредитора в зобов'язанні за Договором, у тому числі право вимагати повернення суми попередньої оплати.

На підставі чого, місцевий суд, на думку колегії суддів апеляційного суду, правомірно задовольнив вимогу про стягнення 65000,00 грн. основного боргу.

У рішенні суду також зазначено, що суд не погоджується з доводами відповідача про те, що позивач, як новий кредитор за Договором, мав право вимагати передачі саме виготовленої конструкторської документації, однак жодних дій для її отримання не вчинив.

Оскільки за договором про переведення боргу до позивача перейшли всі права, які належали замовнику за Договором, та, враховуючи встановлене судом прострочення виконання зобов'язання відповідачем, позивач, відповідно до умов Договору, має право вимагати від відповідача повернення суми попередньої оплати.

Відповідач посилається на положення пункту 4.4 Договору, за якими у випадку розірвання договору за ініціативою замовника, останній зобов'язаний сплатити виконавцю вартість виконаних на момент розірвання робіт.

Однак, реалізація вказаних положень Договору має бути предметом окремого позову, оскільки не впливає на обов'язок відповідача повернути повну суму отриманої від замовника попередньої оплати. До того ж, відповідачем не надано доказів фактичного виконання підрядних робіт, а також не доведено розміру їх вартості.

Отже, колегія суддів погоджується з твердженням суду попередньої інстанції, що доводи відповідача про те, що позивач неправильно визначив правову природу Договору, який є різновидом підрядних договорів, а не договором про надання послуг, не спростовують встановлених фактичних обставин справи та не впливають на необхідність належного виконання сторонами обов'язків, визначених Договором.

Стосовно заявленої позивачем вимоги про стягнення з відповідача на свою користь 303,68 грн. 3% річних та 585,00 грн. інфляційних втрат, колегія зазначає наступне.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В той же час, обовязок щодо повернення грошових коштів, отриманих як передоплата, не можна розцінювати як грошове зобовязання в розумінні статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки повернення суми попередньої оплати є поверненням суми авансу (а не грошовим зобовязанням).

Про що також зазначено у постановах Верховного Суду України від 15.10.2013 у справі №5011-42/13539-2012, від 16.09.2014 у справі №921/266/13-г/7, а також у пункті 2 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 27.10.2014 №01-06/1666/14.

Тому, суд першої інстанції правомірно, на думку судової колегії, відмовив у задоволенні вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

На підставі наведеного, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції повністю досліджено обставини справи, що мають значення для справи, рішення є обґрунтованим і прийнятим у відповідності з чинним законодавством, а тому підстави для його скасування та задоволення скарги відповідача відсутні.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 12 квітня 2016 року по справі №922/545/16 залишити без змін.

Повний текст постанови підписаний 29.06.2016 року.

Головуючий суддя Ільїн О.В.

Суддя Пелипенко Н.М.

Суддя Хачатрян В.С.