ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" червня 2016 р. Справа № 926/1285/16
За позовом виробничого кооперативу "Путильський лісгосп", смт. Путила Чернівецької області

до державного підприємства "Спеціалізоване лісогосподасрьке агропромислове підприємство "Карпатський держспецлісгосп", смт. Путила Чернівецької області

про скасування свідоцтв про право власності на нерухоме майно

Суддя Паскарь А. Д.

представники сторін:

від позивача голова кооперативу ОСОБА_1, ОСОБА_2, довіреність від 15.03.2016 № 03;

від відповідача ОСОБА_3, довіреність від 11.01.2016 № 12;

СУТЬ СПОРУ: виробничий кооператив "Путильський лісгосп" звернувся з позовом до державного підприємства "Спеціалізоване лісогосподасрьке агропромислове підприємство "Карпатський держспецлісгосп" про визнання недійсними свідоцтв про право власності на нерухоме майно.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що видані 22.03.2011 Виконкомом Сергіївської сільської ради свідоцтва серії САС № 957329 про право власності на нерухоме майно кордон Шурдинського лісництва та серії САС № 957330 про право власності на нерухоме майно господарський двір Шурдинського лісництва є незаконними, оскільки зазначене майно є власністю позивача, яку останній передав відповідачеві в оренду за договором оренди від 15.11.2013 № 315.

Відповідач позов визнає у звязку з тим, що зазначене майно перебувало у власності трудового колективу, представником якого є позивач ще до створення відповідача, а підстави видачі зазначених свідоцтв нинішньому керівництву не відомі.

Ухвалою від 27.05.2016 порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 16.06.2016.

Надалі в судових засіданнях оголошувалась перерва, в останнє до 29.06.2016.

У судовому засіданні 29.06.2016 представники позивача позовні вимоги підтримали повністю, просили суд позов задовольнити, натомість представник відповідача позовні вимоги визнав та проти задоволення позову не заперечував.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку про безпідставність позову, виходячи з наступного.

22 березня 2011 року Виконком Сергіївської сільської ради на підставі свого рішення від 09.03.2011 № 15/3 видав Карпатському державному спеціалізованому підприємству агропромислового комплексу «Карпатський держспецлісгосп АПК» свідоцтво серії САС № 957329 про право власності на нерухоме майно кордон Шурдинського лісництва, що розташований за адресою Чернівецька обл., Путильський р-н, с. Сергії, вул. Головна, 126 загальною площею 343,80 кв. м.

Тоді ж, 22 березня 2011 року, Виконком Сергіївської сільської ради на підставі свого рішення від 09.03.2011 № 16/3 також видав Карпатському державному спеціалізованому підприємству агропромислового комплексу «Карпатський держспецлісгосп АПК» свідоцтво серії САС № 957330 про право власності на нерухоме майно господарський двір Шурдинського лісництва, що розташований за адресою Чернівецька обл., Путильський р-н, с. Сергії, вул. Головна, 130 загальною площею 109,90 кв. м.

Відповідно до пункту 4.5 Статуту відповідача в редакції від 04.12.2013, останній є правонаступником прав та обовязків Карпатського державного спеціалізованого підприємства агропромислового комплексу «Карпатський держспецлісгосп АПК», а тому і власником зазначеного вище майна.

Статтею 392 Цивільного кодексу України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно із статтею 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Положеннями цивільного законодавства встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Так, частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що захист цивільних прав та інтересів судом здійснюється шляхом: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусового виконання обов'язку в натурі; 6) зміни правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

З аналізу норм законодавства вбачається, що свідоцтва про право власності на нерухоме майно є правовстановлюючими документами, що посвідчують відповідне право і видаються на підставі рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування.

Відтак, право, посвідчене свідоцтвами, є похідним від відповідного рішення про передачу нерухомого майна у власність, а тому з огляду на приписи частини першої статті 16 ЦК України захист прав осіб на нерухоме майно не може здійснюватися лише шляхом визнання відповідного свідоцтва недійсним, якщо рішення, на підставі якого воно видано, не скасовано у встановленому законом порядку.

Рішення, на підставі яких видані спірні свідоцтва на момент вирішення спору є чинними, ніким не скасовані. Доказів протилежного сторонами надано не було, а тому визнання свідоцтв недійсними, тобто задоволення позову не породжує наслідків для власника нерухомого майна (відповідача), оскільки право власності у останнього виникло і ґрунтується на чинних рішеннях органу місцевого самоврядування.

За таких обставин, суд зазначає, що самостійний позов про визнання недійсними правовстановлюючих документів не виконує функції захисту прав особи, оскільки не впливає на права та обов'язки сторін таких правовідносин, що, однак, не виключає можливості визнання недійсними зазначених свідоцтв у комплексному поєднанні із вимогами про визнання права власності на спірне майно та оскарження рішень, які слугували підставою для видачі відповідних свідоцтв.

У відповідності до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, заявлені позивачем вимоги є неналежним способом захисту порушеного права, а тому у позові слід відмовити повністю.

На підставі викладеного, керуючись статтями 82, 84, 85 ГПК України, господарський суд

В И Р І Ш И В :

У позові відмовити.

Повне рішення складено 30 червня 2016 року.

Суддя А. Паскарь