ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" червня 2016 р. Справа № 910/6419/16

Господарський суд Київської області у складі судді Рябцевої О.О., розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк», м. Київ

до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», м. Київ

про усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпорядження майном шляхом зобовязання повернути банкомат

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність №03/2/677 від 21.03.2016 р.);

від відповідача: ОСОБА_2 (довіреність №177 від 09.10.2015 р.);

Обставини справи:

публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк» (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (далі - відповідач) про усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпорядження майном шляхом зобовязання повернути банкомат.

Вимоги позивача обґрунтовані тим, що на підставі договору на відповідальне зберігання банкомату від 03.06.2004 р. за №219-ПК, укладеного між позивачем та відповідачем, позивач згідно акта прийому-передачі від 14.06.2004 р. передав відповідачу на безоплатне відповідальне зберігання хольний банкомат для обслуговування держателів карток міжнародних платіжних систем. У звязку з запровадженням тимчасової адміністрації та призначенням уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» позивач звернувся до відповідача з листом від 09.06.2015 р. за №7/1-14661, в якому вказав про намір позивача розірвати договір на відповідальне зберігання банкомату від 03.06.2004 р. за №219-ПК та повідомив відповідача, що уповноваженими особами буде здійснено демонтаж банкомату. Проте, як зазначає позивач, на вказаний лист відповідач відповіді не надав, будь-яких дій щодо повернення банкомату та розірвання договору не здійснив, у звязку з чим позивач звернувся з даним позовом до суду та просив усунути перешкоди у здійсненні власником права користування та розпоряджання майном, шляхом зобовязання ДП «НАЕК «Енергоатом» повернути банкомат.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 11.04.2016 р. позову заяву публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» передано за підсудністю до господарського суду Київської області.

Відповідно до ч. 3 ст. 2-1 ГПК України автоматизованою системою документообігу суду визначено суддю Рябцеву О.О. для розгляду справи.

Ухвалою суду від 21.04.2016 р. порушено провадження у справі №910/6419/16; призначено розгляд справи на 17.05.2016 р. та зобовязано позивача уточнити позовні вимоги щодо типу, номеру та адреси банкомату, який він просить суд зобовязати повернути відповідача.

10.05.2016 р. до господарського суду Київської області від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій позивач уточнив позовні вимоги та просив суд усунути перешкоди у здійсненні власником права користування та розпоряджання майном, шляхом зобовязання ДП «НАЕК «Енергоатом» повернути банкомат типу ProCash 2000 № за інв. №110248, що розташований за адресою: Київська область, с. Білогородка, вул. Припятська, 1.

Таким чином, господарським судом Київської області розглядаються позовні вимоги про усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпоряджання майном, шляхом зобовязання ДП «НАЕК «Енергоатом» повернути банкомат типу ProCash 2000 № за інв. №110248, що розташований за адресою: Київська область, с. Білогородка, вул. Припятська, 1.

16.05.2016 р. до господарського суду Київської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що відповідач належним чином та в повному обсязі виконує умови договору. Також, відповідач зазначав, що договір на відповідальне зберігання банкомату від 03.06.2004 р. за №219-ПК було укладено для супроводу договору №1384 про відкриття банківського рахунку та здійснення розрахунково-касового обслуговування, умови якого порушуються позивачем, зокрема в частині виконання платіжних доручень відповідача.

В судовому засіданні 17.05.2016 р. було оголошено перерву до 31.05.2016 р.

Представник позивача в судових засіданнях 17.05.2016 р., 31.05.2016 р., та 14.06.2016 р. позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача в судове засідання 31.05.2016 р. не зявився, про причини неявки суд не повідомив, а в судових засіданнях 17.05.2016 р. та 14.06.2016 р. проти задоволення позовних вимог заперечував.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

03.06.2004 р. між позивачем (за договором поклажодавець) та ВП «Аварійно-технічний центр» ДП НАЕК «Енергоатом» (за договором зберігач) укладено договір №219-ПК на відповідальне зберігання банкомату.

Відповідно до пункту 1.1 договору поклажодавець передає, а зберігач приймає на безоплатне відповідальне зберігання, відповідно до умов цього договору, хольний банкомат для обслуговування держателів карток міжнародних платіжних систем.

Пунктом 2.1 договору передбачено, що прийом-передача банкомату здійснюється представниками сторін відповідно до акта прийому-передачі банкомату, який має бути підписаний сторонами не пізніше наступного дня з моменту фактичного встановлення банкомату.

Згідно з пунктом 2.2 договору банкомат вважається переданим на відповідальне зберігання з моменту підписання акта прийому-передачі банкомату.

Пунктом 3.1.1 договору передбачено, що зберігач зобовязаний у десятиденний строк з дня підписання цього договору забезпечити умови для прийняття банкомату на відповідальне зберігання, відповідно до умов цього договору, та розташувати його за адресою: Київська область, с. Білогородка, вул. Припятська, 1.

Відповідно до пункту 3.2.7 договору на поклажодавця покладено обовязок повідомити зберігача про звільнення приміщення не пізніше ніж за 10 днів до запланованої дати звільнення приміщення та здати приміщення по акту прийому-передачі банкомату в належному стані, попередньо відновивши початковий стан переобладнаної (зміненої) поклажодавцем для встановлення банкомату частини приміщення.

Цей договір укладений строком на 3 (три) роки та починає діяти з моменту підписання його сторонами (пункт 5.1 договору).

Відповідно до пункту 5.2 договору у разі, коли за 10 днів до закінчення строку дії договору жодна з сторін письмово не сповістить іншу сторону про намір його розірвати, договір вважається пролонгованим на кожний наступний аналогічний термін.

Згідно з пунктом 5.3 договору договір може бути розірваний: за згодою сторін; за рішенням господарського суду, якщо одна з сторін не виконує умов договору і переговори по усуненню протиріч не дали позитивних результатів; з ініціативи однієї із сторін у випадку, якщо інша сторона не виконує своїх зобовязань за договором.

Пунктом 5.4 договору передбачено, що письмове повідомлення про намір розірвати договір однією з сторін повинне бути направлене іншій стороні за 30 днів до запланованої дати розірвання.

На виконання умов договору 14.06.2004 р. сторонами підписано акт приймання-передачі банкомату, відповідно до якого позивач передав, а відповідач прийняв на відповідальне зберігання банкомат за такими характеристиками: адреса установки Київська область, с. Білогородка, вул. Припятська, 1; тип банкомата - ProCash 2000; номер банкомата НОМЕР_1; кількість 1 шт.

В подальшому позивач звернувся до відповідача з листом №17/1-14661 від 09.06.2015 р., у якому повідомив відповідача про те, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 р. №188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний Банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.03.2015 року №63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», на підставі яких було розпочато процедуру ліквідації публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний Банк» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_3 строком на 1 рік з 20.03.2015 року по 19.03.2016 року включно. Крім того, у вказаному листі позивач повідомив відповідача про те, що відповідно до пункту 3.2.7 договору найближчим часом особами, що уповноважені особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк», буде здійснено демонтаж банкомату. До вказаного листа позивачем було додано проект акта приймання-передачі банкомату.

Листом №858/40 від 14.07.2015 р. відповідач надав позивачу відповідь на лист №17/1-14661 від 09.06.2015 р., у якому повідомив позивача про те, що у звязку з неналежним виконанням позивачем зобовязань за договором про відкриття банківського рахунку та здійснення розрахунково-касового обслуговування в тому числі з використанням систем дистанційного обслуговування рахунку за №01384 в частині виконання направлених позивачу платіжних доручень відповідача, та тим, що договір №219-ПК від 03.06.2004 р. укладений саме для супроводу договору №01384, відповідач не може підписати акт приймання-передачі банкомату та засвідчити про відсутність претензій до позивача.

Як зазначає позивач, 17.07.2015 р. він повторно звернувся до відповідача з листом №17/1-20132, у якому просив відповідача повідомити банк про зручну дату та час здійснення демонтажу, проте доказів надіслання вказаного листа на адресу відповідача позивачем суду не подано.

Також, матеріали справи містять вимогу позивача №03-21860 від 31.07.2015 р., яка адресована ВП «Аварійно-технічний центр» ДП НАЕК «Енергоатом», у якій вимагалось повернути переданий на відповідальне зберігання банкомат типу ProCash 2000, номер банкомату АТМ 319 і/н 110248 на підставі акта приймання-передачі банкомату та підписати відповідний додатковий договір про розірвання договору, вважати розірваним з 01 серпня 2015 року договір №219-ПК на відповідальне зберігання банкомату.

Проте, доказів надіслання вказаного листа адресату позивачем також суду не подано.

Крім того, у судових засіданнях представник відповідача факт отримання вказаних листа та вимоги заперечував.

Відповідно до ч. 1 ст. 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Згідно з ст. 944 Цивільного кодексу України зберігач не має права без згоди поклажодавця користуватися річчю, переданою йому на зберігання, а також передавати її у користування іншій особі.

Пунктом 4.1.1 договору передбачено, що зберігач має право використовувати банкомат за його цільовим призначенням, зазначеним в п. 1.1 договору, та не заважати у здійсненні цього права іншим особам.

Отже, умовами договору передбачено, що позивач надав право відповідачу користуватись банкоматом, який передано останньому на зберігання.

Статтею 953 Цивільного кодексу України передбачено, що зберігач зобов'язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився.

Однак, умовами договору, зокрема пунктом 3.2.7, сторони чітко погодили порядок повернення переданого на зберігання банкомату.

Як зазначає позивач у позовній заяві, неповернення банкомату свідчить про пряме порушення відповідачем норм законодавства України у сфері, що регулює захист права власності.

Проте, з вказаними доводами суд не погоджується з огляду на наступне.

Договором від 03.06.2004 р. №219-ПК передбачений порядок повернення банкомату, зокрема пунктом 3.2.7 договору, яким передбачено, що на поклажодавця покладено обовязок повідомити зберігача про звільнення приміщення не пізніше ніж за 10 днів до запланованої дати звільнення приміщення та здати приміщення по акту прийому-передачі банкомату в належному стані, попередньо відновивши початковий стан переобладнаної (зміненої) поклажодавцем для встановлення банкомату частини приміщення.

Отже, зі змісту вказаного пункту договору випливає, що саме на позивача покладено обовязок демонтажу банкомату, який перебуває в приміщенні відповідача.

Втім, направляючи відповідачу лист №17/1-14661 від 09.06.2015 р., позивачем не вказано дату та час прибуття уповноважених осіб на демонтаж банкомату.

Також, позивачем не подано до суду доказів прибуття уповноважених осіб позивача для демонтажу банкомату, який знаходиться за адресою: Київська область, с. Білогородка, вул. Припятська, 1 та доказів перешкоджання відповідачем або його працівниками уповноваженим особам позивача щодо демонтажу банкомату.

Отже, саме позивачем не вчинено відповідних дій, щодо повернення банкомату, обумовлених умовами договору, що свідчить про передчасність позовних вимог.

Як вбачається з умов договору, банкомат знаходиться на території відповідача, а саме на території військового містечка №2.

У судових засіданнях представник позивача наголошував на тому, що військове містечко №2, що розташоване за адресою: Київська область, с. Білогородка, вул. Припятська, 1 є режимним стратегічним обєктом, доступ до якого є обмеженим.

Вказані доводи не приймаються судом до уваги, оскільки той факт, що військове містечко №2, що розташоване за адресою: Київська область, с. Білогородка, вул. Припятська, 1 є режимним стратегічним обєктом не впливає на результат вирішення спору по суті та не може бути підставою для недотримання позивачем порядку, передбаченого п. 3.2.7 договору, щодо повідомлення відповідача про дату та час демонтажу банкомату уповноваженими особами позивача.

Крім того, в судовому засіданні представником позивача не заперечувалось, що уповноважені особи позивача не зявились на територію відповідача для демонтажу банкомату.

Таким чином, судом встановлено, що відповідачем не було порушено вимоги ст. 953 Цивільного кодексу України, що свідчить про те, що станом на дату звернення з даним позовом до суду право позивача не було порушено відповідачем.

Також, слід зазначити, що пунктом 5.3 договору чітко передбачено випадки, коли договір може бути розірвано, однак взаємної згоди щодо розірвання договору сторонами не досягнуто, рішення господарського суду про розірвання договору, у звязку з невиконанням однією із сторін умов договору сторонами суду не подано, також, позивачем не подано до суду доказів невиконання відповідачем своїх зобовязань за договором.

Крім того, слід зазначити, що проект додаткового договору про внесення змін до договору зберігання, який було надіслано позивачем відповідачу разом з листом №17/1-14661 від 09.06.2015 р. не містить пункту, яким було б передбачено, що договір вважається розірваним, а містить лише пропозицію внести зміни про термін його дії.

Також, вказаний проект додаткового договору не містить пункту, яким би виключався з умов договору пункт, яким передбачено пролонгацію договору.

В той час, як вбачається з пункту 5.2 договору у разі, коли за 10 днів до закінчення строку дії договору жодна з сторін письмово не сповістить іншу сторону про намір його розірвати, договір вважається пролонгованим на кожний наступний аналогічний термін.

Оскільки позивач у вказаний в п. 5.2 термін письмово не звернувся до відповідача про його намір розірвати договір, договір вважається пролонгованим до 03.06.2019 р.

Також, позивачем на подано до суду доказів надіслання відповідачу письмового повідомлення про намір позивача розірвати договір за 30 днів до запланованої дати розірвання, як це передбачено пунктом 5.4 договору.

Оскільки позивачем не подано до суду належних та допустимих доказів надіслання на адресу відповідача листа №17/1-20132 від 17.07.2015 р. та вимоги №03-21860 від 31.07.2015 р. вказані докази не є такими, що підтверджують обставини на які позивач посилається як на підставу своїх вимог.

У звязку з викладеним договір №219-ПК на відповідальне зберігання банкомату від 03.06.2004 р. станом на день прийняття рішення у справі не є розірваним. Водночас, той факт, що договір є чинним, не впливає на обовязок відповідача повернути банкомат позивачу за умови надіслання позивачем відповідної вимоги згідно з ст. 953 Цивільного кодексу України та з дотриманням порядку, передбаченого пунктом 3.2.7 договору.

Також, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Оскільки позивач просить суд усунути перешкоди у здійсненні власником права користування та розпорядження майном, шляхом зобовязання відповідача повернути банкомат, вказані вимоги є вимогами про віндикацію (хоча в позовній заяві позивач вказує на те, що даний позов є негаторним), а даний позов є позовом неволодіючого власника про витребування майна від володіючого не власника.

Однією з умов застосування віндикаційного позову є відсутність між позивачем і відповідачем договірних відносин, оскільки в такому разі здійснюється захист порушеного права власності за допомогою зобовязально-правових способів.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Проте, як вбачається зі спірних правовідносин, та як вже зазначалось вище, між позивачем та відповідачем існують договірні відносини, що врегулювані договором №219-ПК на відповідальне зберігання банкомату від 03.06.2004 р., який станом на день прийняття рішення є чинним, отже, в даному випадку відповідач не чинить перешкод позивачу у користуванні та розпорядженні банкоматом. При цьому, у разі порушення відповідачем вимог ст. 953 Цивільного кодексу України, що можуть виражатись у недопущенні уповноважених осіб позивача для демонтажу банкомату на територію відповідача, за умови надіслання позивачем відповідного повідомлення передбаченого пунктом 3.2.7 договору, позивач має право відповідно до п. 5. ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України звернутись з позовом про примусове виконання обов'язку в натурі.

Таким чином, позивачем невірно обраний спосіб захисту права, при цьому, як вже зазначалось, порушення права позивача відповідачем також не встановлено.

Отже, з урахуванням вищевикладеного, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 49 ГПК України судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Суддя О.О. Рябцева

Рішення підписано 01.07.2016 р.