КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" червня 2016 р. Справа№ 910/7014/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Рябухи В.І.

суддів: Сітайло Л.Г.

Ропій Л.М.

за участю секретаря судового засідання: Бовсунівської Л.О.,

представників:

від позивача Коваленко Н.М., дов. від 30.09.2015 №91/2015/09/30-8,

від відповідача не з'явився,

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Київенерго»

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.05.2016

у справі №910/7014/16 (суддя Андреїшина І.О.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Київенерго»

до Приватного акціонерного товариства «Карбон»

про врегулювання розбіжностей при укладенні договору

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Київенерго» (далі - ПАТ «Київенерго», або позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Карбон» (далі - ПрАТ «Карбон») про врегулювання розбіжностей та викладення договору від 03.03.2015 №258-16 у редакції позивача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.05.2016 направлено справу № 910/7014/16 за територіальною підсудністю до Господарського суду Харківської області.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, позивач звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.05.2016 скасувати та передати справу на розгляд до Господарського суду міста Києва.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, в порушення норм процесуального права (стст.33, 43, ч.3 ст.84 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) не застосував норму ст.4 ГПК України, яка передбачає, що господарський суд вирішує господарські спори на підставі Конституції України, цього Кодексу, інших законодавчих актів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України та ч.1 ст.15 ГПК України, в якій зазначено, що справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні господарських договорів, справи у спорах про визнання договорів недійсними розглядаються господарським судом за місцезнаходженням сторони, зобов'язаної за договором здійснити на користь другої сторони певні дії. Натомість, судом першої інстанції зроблено посилання на постанову пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» від 24.10.2011 №10, яка має рекомендаційний характер і не може розглядатись як документ, яким обов'язково повинен керуватись суд.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.06.2016 прийнято апеляційну та порушено апеляційне провадження у справі №910/7014/16, розгляд скарги призначено на 29.06.2016. Дану ухвалу надіслано відповідно до вимог Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.02.2013 №28.

Доказом належного повідомлення позивача про час і місце розгляду справи є повідомлення про вручення поштового відправлення (ухвали суду від 15.06.2016) - 21.06.2016 (позивачу), яке долучене до матеріалів справи.

У судовому засіданні 29.06.2016 представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.05.2016 скасувати, справу передати на розгляд до Господарського суду міста Києва.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився. Про дату та час проведення судового засідання повідомлений належним чином.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

ПАТ «Київенерго» подало позовну заяву про врегулювання розбіжностей, що залишились неврегульованими при укладенні договору про передачу електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами між постачальником електричної енергії за неврегульованим тарифом та електропередавальною організацією.

За своєю правовою природою спірний правочин є договором про надання послуг з передачі електричної енергії електричними мережами, за яким одна сторона позивач (виконавець) зобов'язується передати електричну енергію місцевими (локальними) електричними мережами до споживачів відповідача, а відповідач (ПНТ) здійснити оплату отриманих послуг відповідно до умов цього договору.

Дослідивши позовні матеріали справи №910/7014/16, колегією суддів встановлено, що предметом спору є вимога, яка виникла при укладанні господарського договору.

Частина 1 ст.4 ГПК України визначає, що господарський суд вирішує господарські спори на підставі Конституції України, цього Кодексу, інших законодавчих актів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч.3 ст.22 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх підсудності.

Система судів загальної юрисдикції будується за принципами територіальності, спеціалізації, а також інстанційності (стаття 125 Конституції України, абзац перший підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 12 липня 2011 №9-рп/2011).

Підсудність визначається колом справ у спорах, вирішення яких віднесено до підвідомчості певного господарського суду (статті 13, 15 і 16 ГПК України).

Відповідно до ч.1 ст.15 ГПК України справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні господарських договорів, справи у спорах про визнання договорів недійсними розглядаються господарським судом за місцезнаходженням сторони, зобов'язаної за договором здійснити на користь другої сторони певні дії, такі як: передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) врегульовано, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (ч.2 ст.11 ЦК України).

Тобто, спір має розглядатись господарським судом за місцезнаходженням сторони, зобов'язаної за договором здійснити на користь другої сторони певні дії, а саме: передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо.

Виходячи зі змісту договору, саме ПАТ «Київенерго» як передавальна організація та виконавець за договором виступає зобов'язаною стороною з передачі (транспортування) електричної енергії, а тому, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що справа цієї категорії має розглядатись за місцезнаходженням відповідача.

Колегія суддів апеляційної інстанції враховує, що на час звернення ПАТ «Київенерго» з позовом він є особою, яка зобов'язана вчинити певні дії по відношенню до відповідача.

Стаття 93 ЦК України визначає, що місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.

В статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» наведено, що в Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості про юридичну особу, крім державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб, зокрема, як місцезнаходження юридичної особи.

З наявної і справі інформаційної довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (irc.gov.ua) вбачається, що місцезнаходженням юридичної особи ПАТ «Київенерго» є 01001, м. Київ, площа Івана Франка, будинок 5.

Враховуючи наведене вище, а також те, що при укладанні господарського договору саме позивач є особою, зобов'язаною вчинити на користь відповідача певні дії, та враховуючи, що місцезнаходженням позивача є місто Київ, за висновками колегії суддів правові підстави для направлення позовної заяви, у порядку визначеному статтею 17 ГПК України, до Господарського суду Харківської області відсутні.

У зв'язку з викладеним, ухвала Господарського суду міста Києва від 30.05.2016 підлягає скасуванню, як така, що прийнята з порушенням та невірним застосуванням ч.1 ст.15 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Київенерго» задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.05.2016 у справі №910/7014/16 скасувати.

3. Матеріали справи №910/7014/16 надіслати до Господарського суду міста Києва для розгляду по суті.

Дану постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя В.І. Рябуха

Судді Л.Г. Сітайло

Л.М. Ропій