РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.06.2016Справа №910/3087/16

За позовом Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Волинь»

до Публічного акціонерного товариства «Київенерго»

про визнання договору укладеним

Суддя Маринченко Я.В.

Представники сторін:

від позивача: Кокоровець О.В. (представник за довіреністю);

від відповідача: Цуперяк І.В. (представник за довіреністю).

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року ОСББ «Волинь» звернулось до суду з позовом до ПАТ «Київенерго» про визнання укладеним договору №0920022 від 25.12.2015 про співпрацю виконавця послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води з балансоутримувачем з протоколом розбіжностей в редакції ОСББ «Волинь».

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивач є балансоутримувачем житлового будинку за адресою: м.Київ, вул. Волинська, 10, де відповідач є теплопостачальною організацією з постачання теплової енергії для потреб опалення та гарячого водопостачання на підставі договору №1540537 від 05.01.2006.

У зв'язку з набранням чинності 26.04.2014 Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії», яким внесено зміни до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» позивач перестав бути виконавцем послуг з теплопостачання, оскільки не може мати ліцензії на теплопостачання, внаслідок чого виникла потреба укладення окремих договорів між мешканцями будинку та теплопостачальною компанією - ПАТ «Київенерго». У відповідь на звернення позивача до відповідача з проханням укласти прямі договори з мешканцями будинку відповідач повідомив позивача про необхідність укладення договору про співпрацю виконавця послуг з ЦО та ГВП з балансоутримувачем.

Позивач звертався до відповідача 10.12.2015 з пропозицією укласти договір про співпрацю №ОПГ1540537, який було повернуто відповідачем підписаним з протоколом розбіжностей.

Оскільки підписаний відповідачем протокол розбіжностей є новою пропозицією укласти договір, позивач на вказану пропозицію 29.12.2015 надіслав протокол розбіжностей №0920022 та підписані додатки до вказаного договору, проте відповіді від відповідача не отримав.

На підставі викладеного просить визнати укладеним договір про співпрацю виконавця послуг з балансоутримувачем №0920022 від 25.12.2015 з протоколом розбіжностей в редакції ОСББ «Волинь».

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Додатково пояснив, що відповідач є виконавцем послуг з теплопостачання та є монополістом на ринку послуг теплопостачання і укладення договору є обов'язковим. Оскільки позивачем не отримано від відповідача відповіді на протокол розбіжностей та за відсутності звернення відповідача до суду, відповідно до положень ч.7 ст..181 ГК України пропозиції позивача вважаються прийнятими.

Представник відповідача проти позову заперечував, посилаючись на відповідач - ПАТ «Київенерго» може бути виконавцем послуг з ЦО та ЦПГВ, оскільки має ліцензію на постачання теплової енергії, проте не став автоматично виконавцем вказаних послуг для усіх споживачів, чиї приміщення знаходяться на території м. Києва. Зазначив, що позивач, самостійно обрав ПАТ «Київенерго» виконавцем вказаних послуг, направивши 10.12.2015 пропозицію укласти договір про співпрацю №ОПГ1540537. Маючи заперечення стосовно певних пунктів вказаного договору, відповідачем, у відповідності до вимог ст.. 181 ГКУ, направлено позивачу підписаний примірник договору та протокол розбіжностей у 2 примірниках, після чого отримав від позивача лист, відповідно до якого ОСББ «Волинь» вказаний протокол розбіжностей вважало за нову пропозицію щодо укладення спірного договору та новий протокол розбіжностей. Вказує, що оскільки позивачем не було дотримано порядку укладення договорів, визначених ч.5 ст. 181 ГК України щодо вжиття заходів для врегулювання розбіжностей, за відсутності всіх істотних умов вказаний договір є неукладеним, про що відповідач повідомив позивача листом від 16.01.2016 №029/53/2/2-468. При цьому відповідач вказує, що ним не вчинялось жодних дій відносно позивача, спрямованих на безпідставне ухилення від укладення спірного договору. Крім того, укладений між сторонами договір на постачання теплової енергії у гарячій воді №1540537 від 05.01.2006 є чинним, сторонами та у судовому порядку не розривався, відповідач згідно умов вказаного договору надає послуги з ЦО та ЦПГВ.

На підставі викладеного просить відмовити у позові.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач - ОСББ «Волинь» є балансоутримувачем будинку за адресою : м. Київ, вул. Волинська, 10.

05.01.2006 між АЕК «Київенерго», правонаступником якого є відповідач (постачальник) та ОСББ «Волинь» (споживач) укладено Договір на постачання теплової енергії у гарячій воді №2540537, за умовами якого відповідач виробляє та постачає, а споживач отримує та оплачує теплову енергію для потреб опалення та гарячого водопостачання.

Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи та не заперечуються представниками сторін.

26 квітня 2014 року набрав законної сили Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії", яким викладено ч. 4 та ч. 5 ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" таким чином, що виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація). Виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення.

Також було доповнено статтю 29 частиною 3, відповідно до якої договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та виконавцями цих послуг.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про теплопостачання" постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов'язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору. Споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.

У зв'язку з набранням вказаним законом законної сили та відсутністю у позивача ліцензії на теплопостачання, позивач, звернувся до відповідача з листом від 25.06.2014, в якому повідомив, що не може бути виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, а виконавцем вказаних послуг може бути ПАТ «Київенерго». Просив підготувати та укласти з кожним власником приміщень у будинку окремий договір про надання таких послуг.

Листом від 27.10.2014 № 029/51/1/10653 ПАТ «Київенерго» повідомило позивачу про можливість укладення прямих договорів з власниками квартир лише після укладення з балансоутримувачем договору про співпрацю виконавця послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води з балансоутримувачем під час надання таких послуг.

Судом встановлено і сторонами не заперечується, що позивачем, 10.12.2015 направлено відповідачу договір №ОПГ1540537 від 10.12.2015 про співпрацю виконавця послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання гарячої води з ОСББ «Волинь» під час надання послуг і розмежування відповідальності.

Відповідачем вказаний договір підписано з протоколом розбіжностей від 25.12.2015 та додатками до договору та направлено вказані документи позивачу.

Позивач, листом від 29.12.2015повідомив відповідача про те, що наданий ПАТ «Київенерго» протокол розбіжностей є відомою відповідача від одержаної пропозиції та водночас пропозицією укласти договір про співпрацю №0920022 від 25.12.2015 на нових умовах. На вказану нову пропозицію позивач надіслав відповідачу протокол розбіжностей від 29.12.2015.

Листом від 16.01.2016 №029/53/2/2-468 ПАТ «Київенерго» повідомило позивача про те, що сторони не досягли згоди щодо всіх істотних умов договору про співпрацю, відповідно, вказаний договір є неукладеним.

Відповідно до частин 3, 6 статті 179 Господарського кодексу України (далі ГК України) укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування. Суб'єкти господарювання, які забезпечують споживачів, зазначених у частині першій цієї статті, електроенергією, зв'язком, послугами залізничного та інших видів транспорту, а у випадках, передбачених законом, також інші суб'єкти зобов'язані укладати договори з усіма споживачами їхньої продукції (послуг). Законодавством можуть бути передбачені обов'язкові умови таких договорів.

Частиною 7 статті 179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України (далі - ЦК України) з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до частини 2 статті 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору (частина 1 статті 641 ЦК України).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (частина 1 статті 642 ЦК України).

Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції (частина 1 статті 640 ЦК України).

При цьому, враховуючи положення частини 2 статті 644 ЦК України, статті 645 ЦК України, відповідь про прийняття пропозиції, зробленої у письмовій формі, повинна бути надана у строк вказаний для відповіді, а якщо цей строк не встановлений, - протягом нормально необхідного для цього часу. Інакше, особа, яка зробила пропозицію, звільняється від відповідних зобов'язань.

Відповідь про згоду укласти договір на інших, ніж було запропоновано, умовах є відмовою від одержаної пропозиції і водночас новою пропозицією особі, яка зробила попередню пропозицію (стаття 646 ЦК України).

Особливості загального порядку укладання господарських договорів врегульовані у статті 181 ГК України.

Зокрема, частинами 2, 3, 4, 5 статті 181 ГК України передбачено, що проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках.

Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору.

За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

Сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов'язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони.

Згідно із частиною 1 статті 649 ЦК України розбіжності, що виникли між сторонами при укладенні договору на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування та в інших випадках, встановлених законом, вирішуються судом.

Як вбачається з пояснень представників сторін та матеріалів справи, сторонами не було дотримано встановленого ГК України порядку передачі вказаного переддоговірного спору на вирішення суду. Так, позивач, отримавши від відповідача протокол розбіжностей мав узгодити вказані розбіжності, включивши їх до договору або, за згодою відповідача передати неврегульовані розбіжності на вирішення суду.

Більше того, відповідачем, повідомлено позивача про недосягнення сторонами згоди щодо всіх істотних умов спірного договору та не укладення вказаного договору. Враховуючи вказане повідомлення, відсутні підстави вважати що вказані зміни вважаються прийнятими відповідачем.

Згідно з частиною 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини 8 статті 181 ГК України, у разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся).

Цивільний кодекс України у статтях 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Свобода договору, закріплена у статтях 6, 627 ЦК України, яка полягає у праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, при виборі контрагентів та при погодженні умов договору, не є безмежною.

У тих випадках, коли актом цивільного законодавства передбачена обов'язковість положень цього акта для сторін договору, сторони не вправі відступити від їх положень (ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України).

Отже, враховуючи, що нормами чинного законодавства не встановлено обов'язковості укладення договору про співпрацю виконавця комунальних послуг та балансоутримувача під час надання таких послуг, недосягнення сторонами згоди стосовно всіх істотних умов вказаного договору та недотримання порядку передачі на розгляд суду переддоговірного спору, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання укладеним спірного договору.

Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 181 ГК України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками.

Разом з тим, позивачем в позовній заяві не було надано тексту договору співпрацю, який позивач має намір укласти з відповідачем, не зазначено усіх істотних умов договору, а є лише посилання на умови спірного договору, викладені окремо в двох документах, які при цьому мають однакову назву «протокол розбіжностей», внаслідок чого можливе неоднозначне тлумачення умов вказаного договору. Вказане унеможливлює укладення між сторонами спірного договору у вигляді єдиного документа з зазначенням усіх істотних умов, в тому числі і спірних, щодо яких сторони не дійшли згоди, у судовому порядку.

Позивач не позбавлений можливості повторно звернутись до відповідача з пропозицією укласти вказаний договір, виклавши договір у формі єдиного документа, зазначивши в ньому всі істотні умови, та у випадку недосягнення згоди щодо укладення вказаного договору звернутись до суду у порядку, визначеному ст. 181 ГК України.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

На підставі положень ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача у повному обсязі.

Керуючись статтями 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення підписаний 29.06.2016

Суддя Я.В. Маринченко