ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" червня 2016 р.Справа № 916/2143/15
ОСОБА_1 апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Ліпчанської Н.В.,

суддів: Діброви Г.І., Разюк Г.П.

При секретарі судового засідання Кіртока Л.В.,

за участю представників сторін:

від прокуратури: ОСОБА_2 за службовим посвідченням,

від позивача: ОСОБА_3 за довіреністю,

від відповідача: ОСОБА_4 за довіреністю.

розглянувши апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Одеської області

на рішення господарського суду Одеської області від 20.04.2016р.

у справі №916/2143/15

за позовом: Заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі ОСОБА_1 міської ради,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю фірми "Харрісонс-Транс-Сервіс"

про витребування майна з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

В травні 2015 року Заступник прокурора Одеської області (далі Заступник прокурора) звернувся до господарського суду Одеської області в інтересах держави в особі ОСОБА_1 міської ради із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю фірми "Харрісонс-Транс-Сервіс" (далі ТОВ "Харрісонс-Транс-Сервіс") про витребування нежитлових приміщень першого поверху, загальною площею 48,2 кв.м, що розташовані по вул. Льва Толстого, 6 (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог), (а.с.3-8, 117-123 т.1).

Прокуратура обґрунтовує позовні вимоги ст.ст. 7, 19, 41, 121, 142 Конституції України, ст.36-1 Закону України "Про прокуратуру", ст.ст. 203, 215, 216, 316, 321, 328, 387, 388 ЦК України, ст.19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", ст.ст. 2, 15, 16, 29, 35, 54, 66, 67, 82, 83 ГПК України та посилається на Постанову Вищого господарського суду України від 16.10.2014р. у справі №916/2545/13, якою, зокрема, визнано недійсним п.13 рішення ОСОБА_1 міської ради від 14.04.2010р. №5649-V "Про перелік об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Одеси, що підлягають приватизації та відчуженню у 2010 році, та внесення змін до рішень ОСОБА_1 міської ради", визнано недійсним договір міни, укладений між ОСОБА_1 міською радою та TOB "АРТ" шляхом підписання удаваних правочинів: договору дарування від 12.08.2010р. та договору купівлі-продажу 23 об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Одеси, у тому числі нежитлових приміщень першого поверху, загальною площею 48,2 кв.м, розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Льва Толстого, 6. (а.с.24-27, т.1).

Відповідач, в свою чергу, вважає позов Заступника прокурора необґрунтованим, проти позовних вимог заперечував з підстав, зокрема, що він є добросовісним набувачем зазначеного майна і витребування майна у нього є необґрунтованим і незаконним в розумінні ст.388 ЦК України, що викладено у письмових поясненнях (а.с.171-189, т.1, а.с.1-22, 25-28 т.2).

Рішенням господарського суду Одеської області від 20.04.2016р. (головуючий суддя Мостепаненко Ю.І., судді: Желєзна С.П., Бездоля Ю.С.) в задоволенні позову Заступника прокурора в інтересах держави в особі ОСОБА_1 міської ради відмовлено повністю (а.с.40-51, т.2).

Мотивуючи дане рішення місцевий господарський суд дійшов до висновку, що відповідач по справі є добросовісним набувачем спірного майна і витребування цього майна є необґрунтованим і незаконним в розумінні ст.388 ЦК України.

Не погоджуючись із винесеним рішенням господарського суду до апеляційної інстанції надійшла скарга від Першого заступника прокурора Одеської області.

Свої вимоги скаржник мотивує тим, що місцевий суд порушив норми матеріального права, зокрема, посилається на ст.ст. 319,328,388 ЦК України, п.2.15 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними".

ТОВ "Харрісонс-Транс-Сервіс" проти апеляційної скарги заперечує повністю з підстав, викладених у відзиві, вважаючи себе добросовісним набувачем спірного майна. Просить суд залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Сторони, згідно приписів ст. 98 ГПК України, були належним чином повідомлені про день, час і місце розгляду апеляційної скарги, про що свідчать поштові повідомлення про вручення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши доводи, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія вважає, що рішення господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено матеріалами справи, 14.04.2010р. ОСОБА_1 міською радою прийнято рішення №5649-V "Про перелік об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Одеси, що підлягають приватизації та відчуженню у 2010 році, та внесення змін до рішень ОСОБА_1 міської ради" (далі Рішення №5649-V), пунктом 13 якого доручено Представництву по управлінню комунальною власністю ОСОБА_1 міської ради укласти договір купівлі-продажу 23 об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Одеси з ТОВ "АРТ", у тому числі, нежитлових приміщень першого поверху, загальною площею 48,2 кв.м, розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Льва Толстого, 6 (а.с.13-14, т.1).

На виконання вказаного рішення 12.08.2010р. між територіальною громадою міста Одеси в особі ОСОБА_1 міської ради, як Продавцем, та ТОВ "АРТ", як Покупцем, було укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу відповідних об'єктів нерухомого майна (а.с.15-19, т.1).

12 листопада 2010 року ТОВ "АРТ" продав вищевказані обєкти нерухомого майна ПП "ЕЛАС-КОМБІ" згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу (а.с.20-21, т.1).

В подальшому ПП "ЕЛАС-КОМБІ" здійснив продажу нежитлових приміщень першого поверху, загальною площею 48,2 кв.м, розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Льва Толстого, 6, ТОВ "ІВ-Інвест Лтд" згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 20.05.2011р. (а.с.23, т.1).

10 червня 2011 року між ТОВ "ІВ-Інвест Лтд", як продавцем, та ТОВ "Харрісонс-Транс-Сервіс", як покупцем, укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_1 міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі за №5427, згідно якого Продавець продав Покупцю нежитлові приміщення першого поверху, загальною площею 48,2 кв.м, розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Льва Толстого, 6 (а.с.22, т.1).

Згідно договору купівлі-продажу від 10.06.2011р. продаж обєктів нерухомості здійснено за 555.000,00 грн. Загальна вартість відчужуваної нерухомості згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно складає 461.302,00 грн. (а.с.28, т.1).

На виконання договору купівлі-продажу від 10.06.2011р. відповідач перерахував ТОВ "ІВ-Інвест Лтд" 555.000,00 грн., що підтверджується довідкою банку та копією платіжного доручення №557 від 10.06.2011р. (а.с.28,35 т.2).

Відповідно до даних інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №49231216 від 07.12.2015р. вбачається, що відповідач зареєстрував за собою право власності на нежитлові приміщення першого поверху, загальною площею 48,2 кв.м, розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Льва Толстого, 6, на підставі договору купівлі-продажу від 10.06.2011р. Отже, ТОВ "Харрісонс-Транс-Сервіс" є власником спірних нежитлових приміщень на час розгляду даної справи (а.с.167, т.1).

В подальшому, господарським судом Одеської області та ОСОБА_1 апеляційним господарським судом в межах справи №916/2545/13 розглядались позовні вимоги заступника прокурора Одеської області до відповідачів ОСОБА_1 міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТ", Товариства з обмеженою відповідальністю "Утьосов", Приватного підприємства "ЕЛАС-КОМБІ", Фірми "ХАРРІСОНС-ТРАНС-СЕРВІС" у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю, Товариства з обмеженою відповідальністю "ІВ-ІНВЕСТ ЛТД", Товариства з обмеженою відповідальністю "ІВ-ІММОБІЛЬЄ", Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЖІ ЕМ ДЖІ КОНТЕНТ", Товариства з обмеженою відповідальністю "ОПЕРА.", Товариства з обмеженою відповідальністю "АВЕРС СТРОЙ" про визнання незаконним та скасування пункту 13 Рішення №5649-V; визнання недійсним договору дарування від 12.08.2010р. об'єкта власності ТОВ "АРТ" - адміністративної будівлі літ. "А", загальною площею 6756,7 кв.м., по вул. Верстатобудівній, 12 у м. Одесі, що укладений між ТОВ "АРТ" та ОСОБА_1 міською радою; визнання недійсним договору купівлі-продажу об'єктів комунальної власності ОСОБА_1 територіальної громади - 23 приміщень від 12.08.2010р., що укладений між ОСОБА_1 міською радою та ТОВ "АРТ"; зобов'язання осіб (відповідачів), яким ТОВ "АРТ" відчужило набуті ним за договором купівлі-продажу від 12.08.2010р. приміщення, повернути відповідні приміщення територіальній громаді м. Одеси в особі ОСОБА_1 міської ради шляхом виселення.

Рішенням господарського суду Одеської області від 14.03.2014р. у справі №916/2545/13 у задоволенні позову - відмовлено.

Постановою ОСОБА_1 апеляційного господарського суду від 25.07.2014р. рішення господарського суду Одеської області від 14.03.2014р. скасоване, позовні вимоги задоволені частково, припинено провадження у справі в частині позовних вимог про визнання незаконним та скасування пункту 13 Рішення №5649-V, визнано недійсним договір дарування від 12.08.2010р., визнано недійсним договір купівлі-продажу обєктів комунальної власності ОСОБА_1 територіальної громади - 23 нежитлових приміщень від 12.08.2010р., визнано недійсним договір міни, укладений 12.08.2010р. між ТОВ "АРТ" та ОСОБА_1 міською радою, в решті позову відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 16.10.2014р. у справі №916/2545/13 постанову ОСОБА_1 апеляційного господарського суду від 25.07.2014р. в частині припинення провадження у справі скасовано; в цій частині прийнято нове рішення: визнано недійсним п.13 Рішення №5649-V, визнано недійсним договір міни, укладений між ОСОБА_1 міською радою та TOB "АРТ" шляхом підписання удаваних правочинів: договору дарування від 12.08.2010р. та договору купівлі-продажу 23 об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Одеси, у тому числі нежитлових приміщень першого поверху, загальною площею 48,2 кв.м., розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Льва Толстого, 6. В частині відмови у задоволенні позовної вимоги про зобов'язання повернути майно, рішення господарського суду Одеської області від 14.03.2014 р. та постанову ОСОБА_1 апеляційного господарського суду від 25.07.2014р. - залишено без змін (а.с.24-27, т.1).

Однак, ОСОБА_1 міська рада, як представник територіальної громади міста, та як зазначає Заступник прокурора, не вжила жодних заходів із питання щодо вжиття подальших заходів представницького характеру, направлених на повернення незаконно відчуженого майна у власність територіальної громади м. Одеси, що і стало підставою для звернення Заступника прокурора до суду в інтересах держави в особі ОСОБА_1 міської ради з даним позовом.

Статтею 41 Конституції України та статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.316 ЦК України).

Згідно з ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Так, на час укладення договору купівлі-продажу від 10.06.2011р., який посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_1 міського нотаріального округу ОСОБА_5, ТОВ "ІВ-Інвест Лтд" був власником спірних об`єктів нерухомості на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу.

Отже, ТОВ "Харрісонс-Транс-Сервіс" набуло право власності на спірні об`єкти нерухомості на підставі оплатного договору купівлі-продажу та з огляду на вказані обставини є добросовісним набувачем в силу ч. 1 ст. 388 ЦК України.

Статтею 387 ЦК України встановлено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно з ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Як вбачається, первісне відчуження спірних об'єктів комунальної власності відбулось на підставі рішення ОСОБА_1 міської ради, прийнятого в межах повноважень, з наявністю волі ОСОБА_1 міської ради на вчинення відповідної дії, вираженої у п. 13 Рішення №5649-V, яке у подальшому було скасовано Вищим господарським судом України як таке, що прийнято з порушенням порядку приватизації.

Проте, в даному спорі відсутні необхідні ознаки, визначені ст. 388 ЦК України, для здійснення віндикації, тобто витребування майна з чужого незаконного володіння.

Належних доказів, які б свідчили про те, що спірні нежитлові приміщення вибули з володіння територіальної громади м. Одеси не з волі ОСОБА_1 міської ради, заступником прокурора та позивачем до суду не подано і таких доказів в матеріалах справи не міститься. Натомість, прийняття ОСОБА_1 міською радою Рішення №5649-V свідчить про направленість волі територіальної громади м. Одеси в особі її представників депутатів ради, на відчуження спірних обєктів.

Разом з тим, відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 р. №3477-IV (зі змінами та доповненнями) суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" №475/97-ВР від 17.07.1997р. ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Перший протокол та протоколи №№ 2, 4, 7, 11 до Конвенції.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом, і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини "Стретч проти Сполученого Королівства" від 24.06.2003р. майном у значенні ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне та обґрунтоване очікування набути майно або майнове право за договором, укладеним з органом публічної влади. Наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила.

У цій справі Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, в такому випадку мало місце "непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення ст. 1 Першого протоколу Конвенції".

Разом з тим, слід зазначити, що відповідно до ст.330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст.388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Таким чином, у всіх інших випадках інтереси добросовісного набувача захищаються, тобто, власник не вправі вимагати повернення свого майна. Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, передбаченого ст.ст. 215, 216 ЦК України. У разі встановлення наявності речово-правових відносин, до таких відносин не застосовується зобов'язальний спосіб захисту. У цих відносинах захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені ст.388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача.

Незаконне добросовісне набуття, у розумінні ст.388 ЦК України, можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, тому наслідком правочину, укладеного з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна із незаконного володіння. Така позиція підтверджується інформаційним листом Вищого господарського суду України від 22.01.2013р. №01-06/85/2013 "Про доповнення інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2011р. №01-06/249 "Про постанови Верховного Суду України, прийняті за результатами перегляду судових рішень господарських судів".

Також відповідно до п.2.15 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", наслідки недійсності правочину підлягають застосуванню лише стосовно сторін даного правочину, тому на особу, яка не брала участі в правочині, не може бути покладено обов'язок повернення майна за цим правочином. У зв'язку з цим, не підлягають задоволенню позови власників (володільців) майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження майна, які були вчинені після правочину, визнаного недійсним. У відповідних випадках майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, позовів відповідно до ст.ст. 387-390 або глави 83 ЦК зокрема, від добросовісного набувача - з підстав, передбачених ч.1 ст.388 ЦК України.

При цьому суд констатує, що з урахуванням положення ЦК України, встановлюється презумпція правомірності правочину за певних умов, а саме: а) якщо недійсність правочину не встановлена законом; б) якщо правочин не визнаний судом недійсним.

Вирішуючи питання, пов'язані з розмежуванням добросовісного і недобросовісного набувача, слід враховувати положення ст. 330 ЦК України, відповідно до якої на майно, відчужене особою, яка не мала на це права, набуває право власності добросовісний набувач, якщо, відповідно до ст. 388 ЦК України, майно не може бути витребувано у нього. Зокрема, набувач визнається добросовісним, якщо він не знав, що особа, у якої він придбав річ, не має права її відчужувати. Отже, набувач є добросовісним, якщо він не знав і не повинен був знати про незаконність свого володіння.

За змістом ч.5 ст. 12 ЦК України, добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне. Якщо буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в т. ч. про те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для витребування у нього майна.

Таким чином, враховуючи вищезазначені норми законодавства України та практику Європейського суду з прав людини, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що порушення допущені ОСОБА_1 міською радою при прийнятті Рішення №5649-V не можуть бути підставою для позбавлення ТОВ "Харрісонс-Транс-Сервіс", яка не вчиняла жодних порушень та не знала і не могла знати про наявність певних порушень, повязаних із продажею цього нерухомого майна.

Відтак, вказане майно не може бути витребувано у відповідача.

Зважаючи на вищезазначене, колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду вважає, що під час розгляду справи місцевим господарським судом були встановлені всі фактичні обставини справи на основі повного і об'єктивного дослідження поданих доказів, висновки суду відповідають цим обставинам і їм надана правомірна юридична оцінка із правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для скасування рішення не вбачається.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103-105 ГПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Одеської області залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Одеської області від 20.04.2016р. по справі №916/2143/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий Н.В. Ліпчанська

Суддя Г.П. Разюк

Суддя Г.І. Діброва