ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" червня 2016 р.Справа № 916/991/16

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю „Маша і Мєдвєдь"

до відповідача: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

про стягнення 103000грн.

Суддя Малярчук І.А.

В судових засіданнях приймали участь представники:

від позивача: Роман В.С., довіреність від 12.01.2016р.

від відповідача: ОСОБА_3, довіреність №241 від 06.04.2016р.

В засіданні 23.06.2016р. приймали участь представники:

від позивача: Роман В.С., довіреність від 12.01.2016р.

від відповідача: ОСОБА_3, довіреність №241 від 06.04.2016р.

Суть спору: про стягнення з ФОП ОСОБА_1 на користь ТОВ „Маша и Мєдвєдь" 103000грн. компенсації за порушення авторських прав.

Позивач на заявлених позовних вимогах наполягає, подав письмові пояснення від 11.05.2016р. за вх.№11577/16, в їх обґрунтування зазначає, що рішенням Господарського суду Одеської області від 05.01.2016р. та постановою Одеського апеляційного господарського суду від 16.02.2016р. по справі №916/4290/15 встановлено, що ВКФ „Юна-сервіс" у вигляді ТОВ було порушено виключні майнові права ТОВ „Маша і Мєдвєдь" шляхом реалізації контрафактних дитячих шкарпеток. ТОВ „Юна-сервіс" та ФОП ОСОБА_1, що у справі №916/4290/15 мала статус третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача, по вказаній справі надавали пояснення з приводу того, що ФОП ОСОБА_1 є постачальником спірного товару. Вказані обставини, на думку позивача, також підтверджуються укладеним між ТОВ „Юна-сервіс" та ФОП ОСОБА_1. договором поставки №506/09 від 01.04.2009р., специфікацією, видатковою накладною. Крім того, позивач зазначає, що зображення персонажу „Маша" на товарах, що розповсюджувались підприємцем, яке є об'єктом інтелектуальної власності, виключним правом щодо якого володіє позивач, є порушенням відповідних прав товариства, а відтак, надає йому право на компенсацію з боку розповсюджувача.

Відповідач подав заперечення на позов від 07.06.2016р. за вх.№14220/16, де вказує, що ніколи не постачав ТОВ „Юна-сервіс" шкарпетки із зображенням частини аудіовізуального твору „Маша і Мєдвєдь" - персонажу „Маша", у поданих позивачем накладних та специфікаціях відсутня інформація про поставку шкарпеток із зображенням персонажу „Маша". Відповідач також вказує, що не має уявлення, які саме шкарпетки він постачає замовникам, оскільки він є посередником між виробником та кінцевим реалізатором товару. Також, відповідач зазначає, що штучний розподіл позивачем єдиного триваючого порушення не забезпечує ні припинення порушення, ні ефективного захисту прав правовласника, а лише збільшує кількість звернень до суду та, відповідно, потенційну суму компенсації, що свідчить про зловживання позивачем правом.

Клопотання сторін від 13.05.2016р. за вх.№11939/16, від 16.05.2016р. за вх.№12033/16 про ознайомлення з матеріалами справи, від 17.05.2016р. за вх.№12197/16 про відкладення розгляду справи, від 07.06.2016р. за вх.№14223/16, від 14.06.2016р. за вх.№14883/16 про залучення доказів до матеріалів справи були судом задоволені.

Ухвалою суду від 14.06.2016р. задоволено клопотання сторін від 14.06.2016р. за вх.№2-3228/16 та продовжено строк розгляду справи до 30.06.2016р.

У судовому засіданні 14.06.2016р. у відповідності до вимог ст.77 ГПК України, за умови присутності сторін, оголошено перерву до 23.06.2016р.

Розглянувши наявні в матеріалах справи документи, оцінивши пояснення представників сторін та їх правові позиції, суд встановив наступне:

На умовах договору авторського замовлення №ОК-2/2008 від 01.04.2008р., згідно зі службовим завданням №МиМ-С1 від 12.05.2008р. ОСОБА_4 було створено аудіовізуальний твір - мультиплікаційний серіал „Маша і Мєдвєдь" та одночасно всі його складові частини та елементи, в т.ч. зображення персонажу „Маша". 23.09.2008р. автор ОСОБА_4, згідно з умовами договору №ОК-2/2008 від 01.04.2008р., за актом приймання-передачі робіт передав виключне право на сценарій восьми серій дитячого телевізійного серіалу „Маша і Мєдвєдь" замовнику - ТОВ Студія „Анімаккорд".

Право на аудіовізуальний твір - „Маша і Мєдвєдь" ТОВ „Анімаккорд" набуло згідно акту приймання фільму від 06.01.2009р. від режисера-постановника ОСОБА_5

09.06.2008р. між ОСОБА_4 та ТОВ „Студією „Анімаккорд" укладено ліцензійний договір №ЛД-1/2008 про надання права використання творів образотворчого мистецтва (виключна ліцензія), згідно якого ОСОБА_4 передав товариству на умовах виключної ліцензії право використання малюнків, що зображують персонажів, передбачуваних до виробництва анімаційного аудіовізуального твору під назвою „Маша і Мєдвєдь". Вказаний договір сторонами розірвано угодою від 07.06.2010р.

08.06.2010р. між ТОВ „Маша і Мєдвєдь" та ОСОБА_4 укладено ліцензійний договір №ЛД-1/2010 про надання права використання творів образотворчого мистецтва (виключна ліцензія), за умовами якого товариство набуло виключне право використання створених оригінальних малюнків, що зображують персонажів аудіовізуального твору - анімаційного серіалу „Маша і Мєдвєдь" під назвою „Маша" і „Ведмідь" та право використання творів у встановлених договором межах, на умовах виключної ліцензії.

Пунктом 1.1. договору №ЛД-1/2010 від 08.06.2010р. встановлено, що ліцензіар надає ліцензіату на термін дії договору за оплачувану ліцензіатом винагороду право використання творів у встановлених договором межах, на умовах виключної ліцензії, тобто без збереження за ліцензіаром права видачі ліцензій на використання творів способами, передбаченими Договором, іншим особам.

Право використання творів способами, передбаченими договором, надаються ліцензіаром ліцензіату на території всіх країн світу на термін з дати укладення договору до 30.06.2025 р. включно (п.2.1. договору №ЛД-1/2010).

За умовами п.2.2. договору №ЛД-1/2010 від 08.06.2010р. ліцензіар надає ліцензіату право використовувати твори як разом, так і окремо способами, встановленими договором.

Також пунктами 2.5. - 2.7. договору №ЛД-1/2010 від 08.06.2010р. ліцензіату надано право видавати субліцензії без попередньої згоди ліцензіара, реєструвати твори або їх частини, назви та персонажів як торговельні марки.

Згідно п.2.10. договору №ЛД-1/2010 від 08.06.2010р., якщо треті особи порушують виключне право ліцензіара, а таке порушення буде зачіпати права ліцензіата, то названі особи зобов'язуються разом захищати свої права. Відмова ліцензіара від захисту своїх прав, як і його бездіяльність не є перешкодою для самостійного вжиття ліцензіатом доречних заходів захисту його прав в передбаченому законом порядку.

08.06.2010р. між ТОВ „Студія „Анімаккорд" та ТОВ „Маша і Мєдвєдь" укладено договір №010601-МиМ про відчуження виключного права на аудіовізуальний твір, згідно якого правовласник у порядку, передбаченому цим договором, передає набувачу виключне право на аудіовізуальний твір - серіал „Маша і Мєдвєдь", що має статус „національного фільму", а набувач зобов'язується сплатити правовласнику обумовлену договором винагороду. Передачі підлягає виключне право на 8 серій аудіовізуального твору. Основні ідентифікуючі характеристики серій аудіовізуального твору, виключне право на які передаються за договором, - наведені у додатку №1, що є невід'ємною частиною договору (п.1.1. договору).

Відповідно до п.п.1.4., 1.7. договору №010601-МиМ від 08.06.2010р. виключне право на аудіовізуальний твір передається правовласником набувачу у повному обсязі для використання його будь-яким способом у будь-якій формі. До набувача переходять права ліцензіара за всіма діючими ліцензійними договорами (у відповідності до повного переліку, наведеного у додатку №7 до цього договору), укладеним правовласником у відношенні аудіовізуального твору, право на який підлягає передачі за цим договором.

Висновком експерта Науково-дослідного центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності №122/4 від 05.11.2014р. за результатами проведення судової експертизи у сфері інтелектуальної власності у справі №916/1026/14 встановлено, що зображення персонажу „Маша" із мультиплікаційного серіалу „Маша і Мєдвєдь" є оригінальною частиною аудіовізуального твору, яка може використовуватись самостійно.

Згідно ч.3 ст.35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, поданий позивачем експертний висновок №122/14 від 05.11.2014р. жодним чином не стосується предмету спору у даній справі, оскільки в частині ідентифікації мультиплікаційного персонажу „Маша" та зображення на товарах, які були пред'явлені у якості об'єкту дослідження цієї експертизи, відсутній будь-який зв'язок згаданих об'єктів експертного дослідження та речових доказів, що подані позивачем та долучені судом до матеріалів даної справи №916/609/16.

Судовими рішеннями у справі №916/1026/14, позивачем у якій виступав ТОВ „Маша і Мєдвєдь", встановлено наявність у товариства виключного права на використання на території України аудіовізуального твору - 8 серій анімаційного серіалу „Маша и Мєдвєдь", що має преюдиційне значення для справи №916/991/16 у порядку ч.3 ст.35 ГПК України.

На підтвердження факту розповсюдження відповідачем товару, що містить зображення, яке є об'єктом інтелектуальної власності позивача, останній подав скан-копію етикетки шкарпеток, що були предметом судового розгляду у справі №916/4290/15, де вказано, що постачальником товару є ФОП ОСОБА_1 Також, копії документів у справі №916/4290/15, а саме: заперечення на позовну заяву ВКФ „Юна-Сервіс" у вигляді ТОВ, заяву ФОП ОСОБА_1 про вступ у справу в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача, де вказано, що єдиним постачальником шкарпеток товариству у магазині „ІНФОРМАЦІЯ_1" була ФОП ОСОБА_1 Подані позивачем видаткові накладні №328/07 від 02.12.2013р., №37/01 від 03.02.2014р., договір поставки з відстрочкою платежу №506/09 від 01.04.2009р., специфікація від 01.04.2009р. містять лише вказання про реалізацію ФОП ОСОБА_1 на користь ТОВ „Юна-Сервіс" товару шкарпеток, без будь-якого згадування про „Маша и Мєдвєдь".

Листом від 03.12.2015р. позивач звернувся до відповідача із вимогою про припинення порушення авторського права, підтвердженням надсилання якого слугують фіскальний чек №5832 від 03.12.2015р., опис вкладення у цінний лист від 03.12.2015р.

Одночасно, рішення Господарського суду Одеської області від 05.01.2016р., постанова Одеського апеляційного господарського суду від 16.02.2016р. по справі №916/4290/15 не містить встановлення судами обставин розповсюдження ФОП ОСОБА_1 контрафактних товарів, у зв'язку з чим дані обставини підлягають дослідженню судом у даній справі під час її розгляду по суті та не можуть вважатись заздалегідь встановленими.

Подані позивачем висновки судової експертизи у справах №918/1483/14, №916/4424/14 відповідно №57 від 09.02.2015р., №11п від 02.10.2015р. щодо ідентифікації персонажу „Маша" із зображеннями на товарах, що були предметом розгляду по справах №918/1483/14, №916/4424/14 судом до уваги не приймаються, так як позивачем не доведено та необґрунтовано суду, що вони ідентичні товарам у справі №916/991/16.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи документи, подані сторонами докази та викладені ними правові позиції, суд вважає заявлені ТОВ „Маша и Мєдвєдь" позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 103000грн. компенсації за порушення авторських прав частково правомірними, такими, що відповідають дійсними обставинам справи з огляду на наступні положення законодавства.

Статтею 418 Цивільного кодексу України визначено, що право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об'єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об'єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений права інтелектуальної власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, передбачених законом.

Особа, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності, може використовувати цей об'єкт на власний розсуд, з додержанням при цьому прав інших осіб; використання об'єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності, крім випадків правомірного використання без такого дозволу, передбачених цим Кодексом та іншим законом; умови надання дозволу (видачі ліцензії) на використання об'єкта права інтелектуальної власності можуть бути визначені ліцензійним договором, який укладається з додержанням вимог цього Кодексу та іншого закону (ч.ч.2-4 ст.426 ЦК України).

Згідно ст.435 ЦК України первинним суб'єктом авторського права є автор твору. За відсутності доказів іншого автором твору вважається фізична особа, зазначена звичайним способом як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства). Суб'єктами авторського права є також інші фізичні та юридичні особи, які набули прав на твори відповідно до договору або закону.

Статтею 441 ЦК України визначено, що використанням твору, в тому числі, є його відтворення будь-яким способом та у будь-якій формі.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону України "Про авторське право і суміжні права", аудіовізуальний твір - це твір, що фіксується на певному матеріальному носії (кіноплівці, магнітній плівці чи магнітному диску, компакт-диску тощо) у вигляді серії послідовних кадрів (зображень) чи аналогових або дискретних сигналів, які відображають (закодовують) рухомі зображення (як із звуковим супроводом, так і без нього), і сприйняття якого є можливим виключно за допомогою того чи іншого виду екрана (кіноекрана, телевізійного екрана тощо), на якому рухомі зображення візуально відображаються за допомогою певних технічних засобів. Видами аудіовізуального твору є кінофільми, телефільми, відеофільми, діафільми, слайдофільми тощо, які можуть бути ігровими, анімаційними (мультиплікаційними), неігровими чи іншими.

Частиною 1 статті 8 названого Закону до об'єктів авторського права віднесено твори у галузі науки, літератури і мистецтва, зокрема аудіовізуальні твори.

Відповідно до ст.9 Закону України „Про авторське право і суміжні права" частина твору, яка може використовуватися самостійно, у тому числі й оригінальна назва твору, розглядається як твір і охороняється відповідно до цього Закону.

Згідно до статті 15 Закону України "Про авторське право і суміжні права" до майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) належать: виключне право на використання твору, а також виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами. Майнові права автора (чи іншої особи, яка має авторське право) можуть бути передані (відчужені) іншій особі згідно з положеннями статті 31 цього Закону, після чого ця особа стає суб'єктом авторського права. Виключне право на використання твору автором (чи іншою особою, яка має авторське право) дозволяє йому використовувати твір у будь-якій формі і будь-яким способом. Виключне право автора (чи іншої особи, яка має авторське право) на дозвіл чи заборону використання твору іншими особами дає йому право дозволяти або забороняти, зокрема, відтворення творів; здавання в майновий найм і (або) комерційний прокат після першого продажу, відчуження іншим способом оригіналу або примірників аудіовізуальних творів, комп'ютерних програм, баз даних, музичних творів у нотній формі, а також творів, зафіксованих у фонограмі чи відеограмі або у формі, яку зчитує комп'ютер.

Статтею 443 Цивільного кодексу України встановлено, що використання твору здійснюється лише за згодою автора, крім випадків правомірного використання твору без такої згоди, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Згідно статті 440 Цивільного кодексу України та частини третьої статті 15 Закону України "Про авторське право і суміжні права" майновими правами інтелектуальної власності на твір є: право на використання твору; виключне право дозволяти використання твору; право перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

У відповідності до ч. 1 ст.31 названого вище Закону автор (чи інша особа, яка має авторське право) може передати свої майнові права, зазначені у статті 15 цього Закону, будь-якій іншій особі повністю чи частково. Передача майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) оформляється авторським договором. Майнові права, що передаються за авторським договором, мають бути у ньому визначені. Майнові права, не зазначені в авторському договорі як відчужувані, вважаються такими, що не передані.

Частиною другою статті 32 Закону України "Про авторське право і суміжні права" передбачено, що використання твору будь-якою особою допускається виключно на основі авторського договору, за винятком випадків правомірного використання, передбачених статтями 21 - 25 цього Закону.

Порушення права інтелектуальної власності, в тому числі невизнання цього права чи посягання на нього, тягне за собою відповідальність, встановлену Цивільним кодексом України, законом чи договором (ст.431 ЦК України).

Статтею 445 ЦК передбачено право автора на плату за використання його твору, якщо інше не встановлено цим Кодексом та іншим законом.

Отже, використання твору без дозволу уповноваженої особи та без сплати авторської винагороди є порушенням авторського права, передбаченим п. "а" ст.50 Закону України "Про авторське право та суміжні права".

За приписами ч.1 ст.52 вищезгаданого Закону за захистом свого авторського права і (або) суміжних прав суб'єкти авторського права та суміжних прав мають право звертатися в установленому порядку до суду та інших органів відповідно до їх компетенції.

Зі змісту ч.2 вищезазначеної статті вбачається, що суд має право постановити рішення чи ухвалу про виплату компенсації, що визначається судом, у розмірі від 10 до 50000 мінімальних заробітних плат, замість відшкодування збитків або стягнення доходу, крім того, при визначенні компенсації слід враховувати обсяг порушення та (або) наміри відповідача.

Таким чином, предметом доведення по справі про стягнення компенсації за порушення авторського права є, по-перше, належність позивачу авторського права та/або суміжних прав чи права на їх захист, а також факт використання об'єктів даних прав відповідачем, по-друге, додержання відповідачем вимог Цивільного кодексу України і Закону України "Про авторське право і суміжні права" при використанні ним твору та/або об'єкту суміжних прав; в іншому разі фізична або юридична особа визнається порушником авторського права та/або суміжних прав, і для неї настають наслідки, передбачені цими законодавчими актами (п.29 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р. №12 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності").

Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши умови договорів, суд доходить висновку про наявність у позивача виключних майнових авторських прав на аудіовізуальний твір мультиплікаційний серіал "Маша і Мєдвєдь" та на його складові частини, в тому числі і на персонаж "Маша", а отже, і наявність права захищати свої права, у тому числі шляхом звернення до суду з позовом.

Тобто, ТОВ "Маша і Мєдвєдь" є власником виключних прав у повному обсязі також і на персонажі аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу ТОВ "Маша і Мєдвєдь", в тому числі персонаж "Маша", який в силу статті 9 Закону України "Про авторське право і суміжні права" охороняється як твір відповідно до цього Закону.

Факт розповсюдження відповідачем товару підтверджується тими обставинами, що у запереченнях на позовну заяву про захист авторських прав по справі №916/4290/15 ВКФ „Юна-Сервіс" у вигляді ТОВ визнало обставини того, що єдиним постачальником шкарпеток для магазину „Вірус" по вул. Фонтанській дорозі,67, на момент вчинення порушення авторських прав, була ФОП ОСОБА_1, а також згідно постанови Одеського апеляційного господарського суду від 16.02.2016р. по справі №916/4290/15, якою встановлено факт розповсюдження товару у магазині "ІНФОРМАЦІЯ_1" по АДРЕСА_2.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

Згідно ч.1 ст.35 ГПК України обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Отже, в силу ч.ч.1, 2 ст.32, ч.1 ст.35 ГПК України визнання ВКФ „Юна-Сервіс" у вигляді ТОВ факту того, що ФОП ОСОБА_1 була єдиним постачальником шкарпеток, які продавались ним у роздріб в період з 30.06.2014р. по 28.07.2016р., та відносно яких судом по справі №916/4290/15 встановлено факт порушення авторських прав позивача, у сукупності із наявними у справі скан-копією етикетки шкарпеток, що були предметом судового розгляду у справі №916/4290/15, де вказано, що постачальником товару є ФОП ОСОБА_1, вищенаведені договір поставки з відстрочкою платежу №506/09 від 01.04.2009р., специфікації та видаткові накладні до них, свідчать про факт порушення ФОП ОСОБА_1 майнових авторських прав на персонаж "Маша", як складову частину аудіовізуального твору мультиплікаційного серіалу "Маша і Мєдвєдь", шляхом розповсюдження товару, що містить зображення персонажу „Маша".

Положення п.51.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р. №12 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності" передбачають, що у визначенні розміру компенсації господарським судам необхідно виходити з конкретних обставин справи і загальних засад цивільного законодавства, встановлених статтею 3 ЦК України, зокрема, справедливості, добросовісності та розумності. Розмір компенсації визначається судом у межах заявлених вимог у залежності від характеру порушення, ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується: тривалість порушення та його обсяг (одно- або багаторазове використання об'єкта авторського права); передбачуваний розмір збитків потерпілої особи; розмір доходу, отриманого внаслідок правопорушення; кількість потерпілих осіб; наміри відповідача; наявність раніше вчинених відповідачем порушень виключного права даного позивача; можливість відновлення попереднього стану та необхідні для цього зусилля тощо. Відповідні мотиви визначення розміру компенсації мають бути наведені в судовому рішенні. У визначенні суми компенсації господарський суд має виходити з того розміру мінімальної заробітної плати, який установлено на час прийняття судом відповідного рішення.

Приписи Цивільного кодексу України та Закону України "Про авторське право і суміжні права" (далі - Закон) не ставлять розмір компенсації у залежність від кількості використаних об'єктів або їх складових частин (не містять приписів стосовно залежності розміру компенсації), а лише встановлюють право стягнення компенсації, виходячи з самого факту вчинення порушення авторського права. Інші обставини (стосовно систематичності вчинення порушень, їх (його) обсягу, кількості неправомірно використаних об'єктів тощо), в свою чергу, повинні враховуватися судом у визначенні суми компенсації в кожному конкретному випадку, виходячи з меж, встановлених статтею 52 Закону (Оглядовий лист Вищого господарського суду України №01-06/417/2012 від 04.04.2012р. "Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про захист прав на об'єкти інтелектуальної власності (за матеріалами справ, розглянутих у касаційному порядку Вищим господарським судом України)).

Так, позивачем при обрахунку розміру шкоди взято звіт про незалежну оцінку майнових прав, виконаний 07.04.2016р. ПП „Експертзабезпечення".

Однак, суд не вважає належним доказом обґрунтованості суми компенсації звіт про незалежну оцінку майнових прав, з метою визначення ринкової вартості суми збитків (упущеної вигоди), внаслідок порушення авторських прав, виконаний 07.04.2016р. ПП „Експертзабезпечення", оскільки не є доречним порівнювати розповсюдження канцелярського приладдя - папки та шкарпеток.

Звідси, з огляду на розмір заявлених позовних вимог і встановленого законом мінімального розміру компенсаційних заходів, спрямованих на захист майнових прав суб'єктів авторського права, за наявності встановленого порушення стягненню підлягає сума у розмірі 20 мінімальних заробітних плат за факт протиправного розповсюдження, в якості посередника, контрафактної продукції, що складає 29000грн., з огляду на недоведеність отримання підприємцем занадто високого прибутку, тому покладання на відповідача надміру високої суми компенсації не відповідатиме критеріям справедливості, добросовісності та розумності, внаслідок чого підлягають судом частковому задоволенню позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 29000грн. компенсації за порушення авторських прав.

Згідно ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ст.43 ГПК України).

Враховуючи вищевикладене, та те, що позовні вимоги ТОВ "Маша і Мєдвєдь" є доведеними та частково обґрунтованими, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 29000грн. компенсації за порушення авторського права. В решті частині позовних вимог у задоволенні позову слід відмовити.

Позивачу за рахунок відповідача згідно ст.49 ГПК України відшкодовуються судові витрати за розгляд позовної заяви, з врахуванням зменшення судом самостійно суми компенсації, а саме, судовий збір в сумі 1545грн.

Керуючись ст.ст.49, 82- 85 ГПК України суд, -

ВИРІШИВ:

1. Задовольнити позов позивача частково.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (65045, АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Маша і Мєдвєдь" (129085, м. Москва, вул. Годовікова,9, буд.3, код 152) 29000 (двадцять дев'ять тисяч) грн. компенсації за порушення авторського права, 1545 (одна тисяча п`ятсот сорок п`ять) грн. судового збору.

3. Відмовити ТОВ "Маша і Мєдвєдь" у задоволенні решти частини заявлених позовних вимог.

Рішення господарського суду набирає законної сили згідно зі ст.85 ГПК України, після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Наказ видати у відповідності до ст.116 ГПК України.

Повний текст рішення складено 24 червня 2016 р.

Суддя І.А. Малярчук