ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

"24" червня 2016 р. Справа № 911/1634/16

за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ

до Дочірнього підприємства Житло Орендного підприємства Броварипромжитлобуд, м. Бровари

про стягнення 3 136,01 грн.

Суддя Щоткін О.В.

за участю представників сторін:

позивач ОСОБА_1 предст. за дов. № 14-124 від 13.05.2014;

відповідач не зявився.

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовною заявою до дочірнього підприємства Житло орендного підприємства Броварипромжитлобуд (відповідач) про стягнення 3 136,01 грн.

В обґрунтування свої позовних вимог, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору № 13/2173-ТЕ-17 від 28.12.2012 купівлі-продажу природного газу в частині своєчасної оплати отриманого природного газу. В звязку з простроченням оплати відповідачем отриманого в квітні 2013 року та жовтні-грудні 2013 року природного газу позивачем на підставі п. 7.2. договору нараховано відповідачу 2108,81 грн. пені та на підставі ст. 625 ЦК України 557,78 грн. інфляційних втрат та 469,42 грн. 3% річних.

Ухвалою господарського суду Київської області від 18.05.2016 було порушено провадження у справі № 911/1634/16 та призначено до розгляду на 24.06.2016 року.

В судове засідання 24.06.2016 року відповідач не направив свого повноважного представника, про причини неявки суд не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про час і місце судового засідання, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення № 664.

З даного приводу суд зазначає, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Аналогічна правова позиція зазначена у п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 «Про деякі питання практики застосування господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції».

Враховуючи, що неявка відповідача в судове засідання не перешкоджає розгляду спору по суті, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за наявними в ній матеріалами відповідно до статті 75 ГПК України за відсутності представника відповідача.

Відповідач не скористався правом, наданим ст. 59 Господарського процесуального кодексу України, та відзив на позовну заяву не надав.

Згідно з ч. 2 статті 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення приймається судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та іншими учасниками господарського процесу, а також доказів, які були витребувані господарським судом, у нарадчій кімнаті.

Відповідно до ч. 1 статті 85 ГПК України, прийняте рішення оголошується господарським судом у судовому засіданні після закінчення розгляду справи.

24.06.2016 року у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно зясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

встановив:

28.12.2012 року між публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (продавець) та дочірнім підприємством Житло орендного підприємства Броварипромжитлобуд (покупець) було укладено договір № 13/2173-ТЕ-17 купівлі-продажу природного газу (договір), відповідно до п. 1.1. якого продавець зобовязується передати у власність покупцю у 2013 році природний газ, а покупець зобовязується прийняти та оплатити газ на умовах договору.

Відповідно до п. 1.2. договору газ, що продається за договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями та національними творчими спілками і їх регіональними осередками (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності).

Пунктом 3.1. договору передбачено, що продавець передає покупцю газ у пунктах приймання-передачі газу на вхідній запірній/відключаючій арматурі покупця. Право власності на газ переходить від продавця до покупця в пунктах приймання-передачі.

Приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу (п. 3.3. договору).

Відповідно до п. 3.4. договору акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Пунктом 5.2. договору передбачено, що всього до сплати за 1000 куб.м. природного газу з ПДВ 1309,20 грн.

Пунктом 6.1. договору встановлено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

На виконання умов договору у квітні 2013 року та жовтні-грудні 2013 позивач передав, а відповідач прийняв природного газу на загальну суму 485 028,48 грн., що підтверджується підписаними та скріпленими печатками сторін актами приймання-передачі.

Відповідач за отриманий природний газ у сумі 485 028,48 грн. розрахувався повністю, проте з порушенням встановленого п. 6.1. договору строку, що підтверджується довідкою позивача про операції по підприємству Житло ДП з 01.01.2013 по 30.06.2015.

Враховуючи викладене, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 2108,81 грн. пені, 557,78 грн. інфляційних втрат та 469,42 грн. 3% річних.

Стосовно позовної вимоги про стягнення з відповідача пені суд зазначає наступне.

Згідно з п. 7.2. договору, у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1. договору він у безспірному порядку зобовязується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до п. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Статтею 3 вказаного закону встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Як вбачається з розрахунку наданого позивачем за прострочення оплати отриманого у квітні 2013 року та жовтні-грудні 2013 природного газу, ним було нараховано пеню за загальний період з 14.05.2013 року по 11.02.2014 року включно на прострочену заборгованість відповідача по кожному акту приймання-передачі природного газу окремо з урахуванням здійснених відповідачем проплат.

Разом з тим, судом встановлено, що нарахування пені було здійснено на період:

з 14.05.2013 року по 27.06.2013 року

з 28.06.2013 року по 31.07.2013 року

з 01.08.2013 року по 29.08.2013 року

з 30.08.2013 року по 30.08.2013 року

з 31.08.2013 року по 25.09.2013 року

з 14.11.2013 року по 25.11.2013 року

з 26.11.2013 року по 29.11.2013 року

з 14.12.2013 року по 30.12.2013 року

з 31.12.2013 року по 08.01.2014 року

з 09.01.2014 року по 14.01.2014 року

з 15.01.2014 року по 27.01.2014 року

з 14.01.2014 року по 27.01.2014 року

з 28.01.2014 року по 11.02.2014 року

Однак, як встановлено судом та не заперечується самим позивачем, 27.06.2013 року, 31.07.2013 року, 29.08.2013 року, 30.08.2013 року, 25.09.2013 року, 25.11.2013 року, 29.11.2013 року, 30.12.2013 року, 08.01.2014 року, 14.01.2014 року, 27.01.2014 року та 11.02.2014 року відповідачем здійснювались часткові проплати.

З приводу цього, варто зазначити, що такі нарахування є безпідставними, оскільки у випадку оплати відповідачем коштів наступного дня після спливу строку, встановленого для проведення оплати, не є підставою для нарахування за цей день (день оплати) пені, оскільки наявний факт прострочення оплати на кілька годин, і, відповідно, - відсутній факт прострочення оплати на один день (який би зумовлював наявність підстави для нарахування додаткових сум за день прострочення).

Також, судом встановлено, що договором та законом не передбачено право позивача на нарахування відповідачу пені за кілька годин прострочення платежу, тобто, - менше однієї доби (календарного дня).

День фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється нарахування пені.

Аналогічна правова позиція викладена в п. 1.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» № 14 від 17.12.2013р.

Таким чином, вірними періодами нарахування, з урахуванням зазначених позивачем дат початку періодів прострочення є:

з 14.05.2013 року по 26.06.2013 року

з 28.06.2013 року по 30.07.2013 року

з 01.08.2013 року по 28.08.2013 року

з 31.08.2013 року по 24.09.2013 року

з 14.11.2013 року по 24.11.2013 року

з 26.11.2013 року по 28.11.2013 року

з 14.12.2013 року по 29.12.2013 року

з 31.12.2013 року по 07.01.2014 року

з 09.01.2014 року по 13.01.2014 року

з 15.01.2014 року по 26.01.2014 року

з 14.01.2014 року по 26.01.2014 року

з 28.01.2014 року по 10.02.2014 року

Відповідно до розрахунку, здійсненого судом за допомогою калькулятора штрафів системи «Ліга-Закон» на прострочену заборгованість відповідача за квітень 2013 року та жовтень-грудень 2013 з урахуванням зазначених позивачем дат початку періодів прострочення по встановлених судом вірних дат закінчення періодів прострочення та з урахуванням часткових проплат, сума пені становить 1989,56 грн., яка і підлягає до стягнення з відповідача.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 469,42 грн. 3% річних, нарахованих на прострочену заборгованість відповідача по кожному платежу з урахуванням часткових проплат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки, як вже зазначалось, день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період прострочення, то позивачем невірно нараховано 3% річних за періоди:

з 14.05.2013 року по 27.06.2013 року

з 28.06.2013 року по 31.07.2013 року

з 01.08.2013 року по 29.08.2013 року

з 30.08.2013 року по 30.08.2013 року

з 31.08.2013 року по 25.09.2013 року

з 14.11.2013 року по 25.11.2013 року

з 26.11.2013 року по 29.11.2013 року

з 14.12.2013 року по 30.12.2013 року

з 31.12.2013 року по 08.01.2014 року

з 09.01.2014 року по 14.01.2014 року

з 15.01.2014 року по 27.01.2014 року

з 14.01.2014 року по 27.01.2014 року

з 28.01.2014 року по 11.02.2014 року

Відповідно до вірного розрахунку, здійсненого судом за допомогою калькулятора штрафів системи «Ліга-Закон» на прострочену заборгованість відповідача за квітень 2013 року та жовтень-грудень 2013 з урахуванням зазначених позивачем дат початку періодів прострочення по встановлених судом вірних дат закінчення періодів прострочення та з урахуванням часткових проплат, сума 3% річних становить 442,18 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Позивач просить суд стягнути з відповідача 557,78 грн. інфляційних втрат, на прострочену заборгованість відповідача за квітень 2013 року та жовтень-грудень 2013

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). (абз. 2, 3 п. 3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань).

Враховуючи викладене, позивачем неправомірно нараховано інфляційні втрати на прострочену заборгованість відповідача за жовтень 2013 року у сумі 33 044,21 грн., за листопад 2013 року у сумі 62 052,14 грн. та за грудень 2013 року у сумі 90 405,49 грн., оскільки станом на останній день листопада 2013 року прострочена заборгованість відповідача становила 23 044,21 грн., на останній день грудня 2013 року прострочена заборгованість відповідача становила 22 052,14 грн., а на останній день січня 2014 року прострочена заборгованість відповідача становила 20 000,00 грн.

Таким чином, відповідно до вірного розрахунку, здійсненого судом за допомогою калькулятора штрафів системи «Ліга-Закон» на заборгованість відповідача за жовтень 2013 року у сумі 23 044,21 грн., на заборгованість відповідача за листопад 2013 року у сумі 22 052,14 грн. та за грудень 2013 року у сумі 20000,00 грн. інфляційні втрати становлять 164,10 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1989,56 грн. пені, 442,18 грн. 3% річних та 164,10 грн. інфляційних. В іншій частині позову суд відмовляє.

Відповідно до статті 49 ГПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 33, 34, 44, 49, статтями 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства «Житло» орендного підприємства «Броварипромжитлобуд» (07400, Київська обл., м. Бровари, вул. Гагаріна, 10А, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01001, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 6, ) 1989 (одну тисячу девятсот вісімдесят девять) грн. 56 коп. пені, 442 (чотириста сорок дві) грн. 18 коп. 3% річних, 164 (сто шістдесят чотири) грн. 10 коп. інфляційних втрат та 1140 (одну тисячу сто сорок) грн. 64 коп. судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Дата підписання повного тексту рішення 01.07.2016р.

Суддя О.В. Щоткін