ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" липня 2016 р.Справа № 916/1436/16
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Величко Т.А.,

суддів: Л.В. Лавриненко, С.В. Таран

(Склад колегії сформовано на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями)

при секретарі: Альошиній Г.М.

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1

від відповідача (ТОВ „Біогазенерго) не зявився;

від відповідача (ТОВ „Управляюча компанія „І ОСОБА_2 Інжиніринг) не зявився;

від відповідача (ТОВ „Фарконт) не зявився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Фарконт Транспорт Солюшн

на ухвалу господарського суду Одеської області від 06.06.2016р.

у справі № 916/1436/16

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю „Фарконт Транспорт Солюшн

до відповідачів:

1. Товариства з обмеженою відповідальністю „Біогазенерго;

2. Товариства з обмеженою відповідальністю „Управляюча компанія „І ОСОБА_2 Інжиніринг;

3. Товариства з обмеженою відповідальністю „Фарконт

про стягнення 3774533,11 грн.,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ „Фарконт Транспорт Солюшн звернулося до господарського суду Одеської області з позовними вимогами до ТОВ „Біогазенерго, ТОВ „Управляюча компанія „І ОСОБА_2 Інжиніринг, ТОВ „Фарконт про солірадне стягнення із відповідачів заборгованості в загальному розмірі 3774533,11 грн.

Позовні вимоги, як зазначив позивач, мають своєю підставою невиконання ТОВ „Біогазенерго зобовязань з оплати послуг, наданих йому ТОВ „Фарконт Транспорт Солюшн за договором транспортного експедирування №99 від 01.07.2013р.

Виконання зобовязань ТОВ „Біогазенерго за вказаним договором забезпечено порукою ТОВ „Фарконт і ТОВ „Управляюча компанія „І ОСОБА_2 Інжиніринг на підставі двох окремих договорів поруки від 26.12.2014р.

Відповідно до договорів поруки від 26.12.2014р. поручителі зобовязалися відповідати перед позивачем солідарно з ТОВ „Біогазенерго за виконання останнім обовязків за договором транспортного експедирування №99 від 01.07.2013р.

Ухвалою господарського суду одеської області від 06.06.2016р. (суддя Дяченко Т.Г.) позовну заяву ТОВ „Фарконт Транспорт Солюшн (вх. ГСОО №1542/16 від 01.06.2016р.) про стягнення 3774533,11грн. і додані до неї документи повернуто позивачу без розгляду на підставі п.п. 5,6 ч. 1 ст. 63 ГПК України.

Ухвала господарського суду мотивована таким:

- матеріали позовної заяви, що надійшли до суду 01.06.2016р. за вх. №1542/16, не містять належних доказів відправлення копії позовної заяви на адресу відповідачів, оскільки, додані позивачем до позовної заяви описи вкладення у цінні листи, складені і датовані відповідальною особою працівником ПСЗ 23.05.2016р., містять в собі відомості про надіслання на адресу відповідачів 23.05.2016р. позовної заяви на 13 аркушах з додатками, натомість, позовна заява що подана до суду, складена та підписана представником позивача лише 01.06.2016р.;

- додатково подані до суду 02.06.2016р. відповідно до супровідного листа описи вкладення у цінні листи, які містять в собі відомості про направлення відповідачам тільки позовної заяви від 01.06.2016р., не є належним доказом виконання з боку позивача вимог статті 56 ГПК України, оскільки, відповідно до вказаної норми, позивач був зобов'язаний надіслати сторонам не лише копію позовної заяви, а і додані до неї документи відповідно до кількості відповідачів, при цьому, такий обов'язок був покладений на позивача саме при поданні позову до суду;

- суд дійшов висновку щодо неналежного виконання позивачем свого обовязку відносно відправлення відповідачам копії позовної заяви та доданих до неї документів, на виконання вимог ст.ст. 56,57 ГПК України, що є підставою для повернення позовної заяви і доданих до неї документів позивачу без розгляду відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 63 ГПК України;

Також господарським судом встановлено, що заявлені позовні вимоги про стягнення 3774533,11 грн. боргу не повязані між собою поданими доказами, не є однорідними, оскільки виникли з різних правовідносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ГПК України в одній позовній заяві може бути обєднано кілька вимог, повязаних між собою підставою виникнення або поданими доказами.

Заявлені позивачем вимоги про стягнення коштів в солідарному порядку з трьох юридичних осіб, ґрунтуються на окремих доказах, що охоплюються трьома різними за своєю природою договорами, а саме: двостороннім договором транспортного експедирування №99 від 01.07.2013р., який укладено між позивачем та ТОВ „Біогазенерго, двостороннім договором поруки від 26.12.2014р., який укладено між позивачем та ТОВ „Фарконт, і тристороннім договором поруки від 26.12.2014р., укладеним між позивачем, ТОВ „Біогазенерго та ТОВ „Управляюча компанія „І ОСОБА_2 Інжиніринг.

Договорами поруки від 26.12.2014р. забезпечувалися виконання за двома основними угодами, в тому числі за договором №99 від 01.07.2013р., який є основним юридичним фактом, яким обґрунтовані позовні вимоги і на підставі якого виникли всі наступні правовідносини щодо забезпечення зобовязань за цим договором порукою, про що зазначає сам позивач в позовній заяві, та договором №17 від 01.03.2014р. (п.п. 2.1, 1.1.1 договорів поруки).

Позивачем при поданні позовної заяви не враховано вимоги ст. 58 ГПК України, і сумісний розгляд позовних вимог перешкоджатиме зясуванню прав і взаємовідносин сторін, що суттєво утруднить вирішення спору, а тому позовна заява підлягає поверненню без розгляду на підставі п. 5 ст. 63 ГПК України.

В апеляційній скарзі, не погоджуючись з висновками суду, ТОВ „Фарконт Транспорт Солюшн просить скасувати ухвалу господарського суду Одеської області від 06.06.2016р. про повернення позовної заяві ТОВ „Фарконт Транспорт Солюшн і передати справу на розгляд господарському суду Одеської області.

Доводи скаржника ґрунтуються на невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи, а саме:

- 23.05.2016р. позивачем було направлено на адресу кожного з відповідачів примірники позовної заяви з доданими до неї документами, що підтверджується описами вкладення у цінні листи і розрахунковими документами від 23.05.2016р.;

- 01.06.2016р. до канцелярії господарського суду Одеської області подано позовну заяву про стягнення з відповідачів заборгованості, яку датовано 01.06.2016р. (днем подання позову);

- оскільки описи вкладення в цінні листи датовані 23.05.2016р., а позов подано 01.06.2016р., що свідчило про невідповідність позовної заяви, направленої відповідачам, тій позовній заяві, що було подано до суду, апелянтом самостійно усунуто зазначений недолік: 02.06.2016р. до канцелярії господарського суду Одеської області подано описи вкладення і розрахункові документи від 01.06.2016р., які підтверджують направлення кожному з відповідачів примірників позовної заяви від 01.06.2016р. автентичних до примірника позовної заяви, що датована і подана до суду 01.06.2016р.;

- на день винесення оскаржуваної ухвали від 06.06.2016р. позивачем було подано докази надсилання відповідачам примірників позовної заяви від 01.06.2016р. (три описи вкладення у цінні листи і три розрахункові документи від 02.06.2016р.) і докази надсилання відповідачам доданих до позовної заяви документів (три описи вкладення у цінні листи і три розрахункові документи від 23.05.2016р.), тобто, у суду не було підстав для повернення позовної заяви без розгляду на підставі п. 6 ч. 1 ст. 63 ГПК України.

Також апелянт вважає, що висновок суд першої інстанції про порушення позивачем правил обєднання позовних вимог зроблено з неправильним застосуванням норм ч. 1 ст. 58, п. 5 ч. 1 ст. 63 ГПК України.

Вимоги, що заявлені у позові, мають своєю підставою невиконання ТОВ „Біогазенерго зобовязань з оплати послуг, наданих йому ТОВ „Фарконт Транспорт Солюшн за договором транспортного експедирування №99 від 01.07.2013р. Виконання зобовязань ТОВ „Біогазенерго за вказаним договором забезпечено порукою ТОВ „Фарконт і ТОВ „Управляюча компанія „І ОСОБА_2 Інжиніринг на підставі двох окремих договорів поруки від 26.12.2014р.

Відповідно до договорів поруки від 26.12.2014р. ТОВ „Фарконт і ТОВ „Управляюча компанія „І ОСОБА_2 Інжиніринг (кожна самостійно і на підставі окремого договору) зобовязалися відповідати перед позивачем солідарно за виконання ТОВ „Біогазенерго обовязків за договором транспортного експедирування №99 від 01.07.2013р.

Договір транспортного експедирування №99 від 01.07.2013р. є основним юридичним фактом, яким обґрунтовуються заявлені позовні вимоги і на підставі якого виникли всі наступні правовідносини щодо забезпечення зобовязань за цим договором порукою. Враховуючи положення ст. 554 ЦК України, вимоги до відповідачів, які обєднані в цій позовній заяві, повязані однією підставою виникнення договором транспортного експедирування №99 від 01.07.2013р. і підтверджуються тими самими доказами доказами невиконання ТОВ „Біогазенерго своїх зобовязань за основним договором.

Можливість обєднання в одній позовній заяві вимог до боржника за основним договором і поручителів за декількома окремими договорами поруки, якими забезпечено цей основний договір, узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України (постанова від 24.06.2015р. справа №6-255цс15).

Господарським судом не наведено причин, з яких сумісний розгляд заявлених вимог перешкоджатиме зясуванню прав і взаємовідносин сторін чи суттєво утруднюють вирішення спору.

Отже, у суду першої інстанції не було підстав для повернення позовної заяви на підставі п. 5 ч. 1 ст. 63 ГПК України.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ „Біогазенерго просило апеляційну скаргу ТОВ „Фарконт Транспорт Солюшн залишити без задоволення, а ухвалу господарського суду Одеської області від 06.06.2016р. по справі №916/1436/16 без змін.

ТОВ „Біогазенерго вважає ухвалу господарського суду обґрунтованою та законною, прийнятою з дотриманням процесуальних та матеріальних норм права, а твердження, які зазначені в апеляційній скарзі є необґрунтованими, хибними та не підлягають задоволенню.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ „Управляюча компанія „І ОСОБА_2 Інжиніринг просило апеляційну скаргу ТОВ „Фарконт Транспорт Солюшн залишити без задоволення, а ухвалу господарського суду Одеської області від 06.06.2016р. по справі №916/1436/16 без змін.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справ, оцінивши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 58 ГПК України встановлено, що в одній позовній заяві може бути обєднано кілька вимог, звязаних між собою підставою виникнення або поданими доказами.

Позивач має право обєднати в одній позовній заяві кілька вимог, повязаних між собою підставою виникнення або поданням доказів (зокрема, про стягнення неповернутого предмету, відсотків за користування предметом і неустойки; про визнання недійсним акта і про відшкодування заподіяної у звязку з його виданням шкоди; про стягнення вартості недостачі товару, одержаного за кількома транспортними документами і оформлені одним актом приймання або коли такий товар сплачено за одним розрахунковим документом; про спонукання до виконання зобовязань за господарським договором і про застосування заходів майнової відповідальності за його невиконання тощо). Оспорюваними можуть вважатися позовні вимоги, які повязані з однорідними позовними вимогами і водночас подані одним і тим же позивачем до одного й того самого відповідача (чи відповідачів) або хоча й різними позивачами, але до одного й того ж відповідача. Однорідними ж позовними вимогами є такі, що виникають з одних і тих самих або аналогічних підстав і водночас повязані між собою одним і тим самим способом захисту прав і законних інтересів. Якщо позивач порушив правила обєднання вимог або обєднання цих вимог перешкоджатиме зясуванню прав і взаємовідносин сторін чи суттєво утруднюють вирішення спору, суддя має право повернути позовну заяву (ст. 58 та п. 5 ч. 1 ст. 63 ГПК України; п.п. 3.6 п. 3 постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 №18 „Про деякі питання практики застосування господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції).

Предметом позову є матеріально правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить ухвалите судове рішення. Вона опосередковується спірними правовідносинами субєктивним правом і обовязком позивача і відповідача. Предмет позову повинен мати правовий характер і випливати з певних матеріально правових відносин.

Підставою позову є обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і докази, що стверджують позов, зокрема, факти матеріально правового характеру, що визначаються нормами матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, їх виникнення, зміну, припинення.

Доказами в господарському судочинстві є будь які відомості, отримані у визначеному законом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення осіб, що беруть участь у справі, та інші обставини, які мають значення для правильного розгляду справи.

Предмет і підстави позову сприяють зясуванню наявності і характеру спірних правовідносин між сторонами, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного цивільного права і обовязку.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Заявлені позивачем вимоги мають своєю підставою невиконання ТОВ „Біогазенерго зобовязань з оплати послуг, наданих йому позивачем за договором транспортного експедирування №99 від 01.07.2013р.

Виконання зобовязань ТОВ „Біогазенерго за цим договором забезпечені ТОВ «Фарконт» та ТОВ „Управляюча компанія „І ОСОБА_2 Інжиніринг, на підставі двох окремих договорів поруки від 26.12.2014р.

Позивач зазначає, що договір транспортного експедирування №99 від 01.07.2013р. є основним юридичним фактом, яким обґрунтовуються заявлені позовні вимоги і на підставі якого виникли всі наступні правовідносини щодо забезпечення зобовязань за цим договором порукою.

Як вбачається з документів, доданих позивачем до позовної заяви, ТОВ „Фарконт Транспорт Солюшн заявлені вимоги про стягнення коштів в солідарному порядку з трьох юридичних осіб, які ґрунтуються на окремих доказах та охоплюються трьома різними за своєю природою договорами, а саме: двостороннім договором транспортного експедирування №99 від 01.07.2013р., який укладено між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю „Біогазенерго; двостороннім договором поруки від 26.12.2014р., який укладено між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю „Фарконт, і тристороннім договором поруки від 26.12.2014р., який укладено між позивачем, Товариством з обмеженою відповідальністю „Біогазенерго та Товариством з обмеженою відповідальністю „Управляюча компанія „І ОСОБА_2 Інжиніринг.

Крім того, як вбачається з наданих до суду матеріалів, договорами поруки від 26.12.2014р. забезпечувались виконання за двома основними угодами, у тому числі за договором №99 від 01.07.2013р., який є основним юридичним фактом, яким обгрунтовані позовні вимоги і на підставі якого виникли всі наступні правовідносини щодо забезпечення зобов'язань за цим договором порукою, про що зазначає сам позивач в своєму позові та договором №17 від 01.03.2014р. (пункти 2.1 і 1.1.1 договорів поруки).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що такі вимоги не можуть бути заявлені спільно, оскільки сумісний розгляд позовних вимог перешкоджатиме зясуванню прав і взаємовідносин сторін, що може суттєво утруднити вирішення спору.

Виходячи з викладеного є вірним висновок господарського суду про порушення позивачем правил обєднання позовних вимог (ст. 58 ГПК України), наслідком чого є правомірне повернення такої позовної заяві на підставі п.5 ст. 63 ГПК України.

Щодо відсутності належних доказів відправлення копії позовної заяви та доданих до неї документів на адресу відповідачів, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 ГПК України позивач, прокурор зобов'язані при поданні позову надіслати сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб листом з описом вкладення.

До позовної заяви додаються документи, які підтверджують відправлення відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів (п. 2 ч. 1 ст. 57 ГПК України).

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 63 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів надсилання відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

У п. 3.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначено, що у разі коли до позовної заяви додано докази надсилання відповідачеві копії лише самої заяви, але відсутні докази надсилання йому копій доданих до неї документів, така заява підлягає поверненню на загальних підставах згідно з пунктом 6 частини першої статті 63 ГПК.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів позовної зави, що надійшли до суду 01.06.2016р. за вх. №1542/16, не містять належних доказів відправлення копії позовної заяви на адресу відповідачів, оскільки, додані позивачем до позовної заяви описи вкладення у цінні листи, складені і датовані відповідальною особою працівником ПСЗ 23.05.2016р., містять в собі відомості про надіслання на адресу відповідачів 23.05.2016р. позовної заяви на 13 аркушах з додатками, натомість, позовна заява що подана до суду, складена та підписана представником позивача лише 01.06.2016р.

Додатково подані до суду 02.06.2016р. відповідно до супровідного листа описи вкладення у цінні листи, які містять в собі відомості про направлення відповідачам тільки позовної заяви від 01.06.2016р., не є належним доказом виконання з боку позивача вимог статті 56 ГПК України, оскільки, відповідно до вказаної норми, позивач був зобов'язаний надіслати сторонам не лише копію позовної заяви, а і додані до неї документи відповідно до кількості відповідачів, при цьому, такий обов'язок був покладений на позивача саме при поданні позову до суду.

З врахуванням викладеного, а також встановлених судом першої інстанції обставин справи, якими підтверджується факт не надсилання відповідачам копії позовної заяви та доданих до неї документів, колегія суддів погоджується з його висновком, щодо неналежного виконання позивачем свого обовязку відносно відправлення відповідачам копії позовної заяви та доданих до неї документів на виконання вимог ст.ст. 56,56 ГПК України, а тому судом першої інстанції обґрунтовано було повернуто позивачу позовну заяву відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 63 ГПК України

Доводи апеляційної скарги не спростовують правомірність винесеної у даній справі ухвали, не свідчать про порушення господарським судом норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для її задоволення відсутні.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103-106 ГПК України,

суд постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Фарконт Транспорт Солюшн залишити без задоволення, ухвалу господарського суду Одеської області від 06.06.2016р. у справі №916/1436/16 без змін.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Т.А. Величко

Суддя Л.В. Лавриненко

Суддя С.В. Таран