ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

30.06.16р. Справа № 904/2996/16

За позовом Дніпропетровського воєнізованого гірничорятувального (аварійно-рятувального) загону Державної служби України з надзвичайних ситуацій (Дніпропетровський ВГРЗ), м. Дніпропетровськ

до Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "МУШКЕТЕР", м. Дніпропетровськ

про стягнення боргу у розмірі 28 921,38 грн.

Суддя Ліпинський О.В.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, адв. посв. №0127, договір про надання правової допомоги № 16/03/16-02 від 16.03.2016;

від відповідача: не з'явився;

СУТЬ СПОРУ:

Дніпропетровський воєнізований гірничорятувальний (аварійно-рятувальний) загін Державної служби України з надзвичайних ситуацій (далі - Позивач) звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "МУШКЕТЕР" (далі - Відповідач) про стягнення боргу у розмірі 28921,38 грн., з яких: основна заборгованість у розмірі 18 000,00 грн., інфляційні втрати у розмірі 10 013,32 грн., три відсотки річних у розмірі 908,03 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежними виконанням відповідачем умов договору №14 на постійне та обов'язкове аварійно-рятувальне обслуговування від 01.05.2006 в частині повного та своєчасного розрахунку.

Відповідачі відзив на позов не надав, явку представника в судові засідання не забезпечив, про розгляд справи повідомлений належним чином за адресою, зазначеною в позовній заяві.

Поштовий конверт з ухвалою суду, яка направлялася на адресу Відповідача, повернувся з поштовою відміткою "фирма распалась". Враховуючи те, що згідно даних спеціалізованого витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань адреса Відповідача відповідає тій адресі, на яку направлялися процесуальні документи, суд дійшов висновку про належне повідомлення Відповідача про розгляд справи.

Згідно ст. 75 ГПК України суд вважає можливим розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 30.06.2016 оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення згідно зі ст. 85 ГПК України.

Фіксація судового процесу технічними засобами не проводилася.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, дослідивши подані докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

01.05.2006 Дніпропетровський воєнізований гірничорятувальний (аварійно-рятувальний) загін Державної служби України з надзвичайних ситуацій (далі - Позивач, Виконавець) та Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "МУШКЕТЕР" (далі - Відповідач, Замовник) уклали договір №14 на постійне та обов'язкове аварійно-рятувальне обслуговування.

Предметом договору є організація і виконання за викликом замовника підрозділами Дніпропетровського ВГРЗ невідкладних заходів в умовах надзвичайних ситуацій /НС/ з метою рятування людей, надання допомоги потерпілим, захисту матеріальних цінностей, локалізації та ліквідації наслідків НС. Виконання інших робіт, що потребують застосування спеціального аварійно-рятувального оснащення і відповідної кваліфікації особового складу Виконавця на обєктах замовника та профілактичного нагляду і контролю за станом техногенної безпеки на обєктах замовника, а також виконання попереджувальних робіт згідно вимог нормативних документів.

Обєкти підприємства, які підлягають постійному та обовязковому аварійно-рятувальному обслуговуванню визначені в додатку №1 до цього договору.

Згідно з п. 4.1 договору, вартістю постійного і обовязкового аварійно-рятувального обслуговування є фінансування Дніпропетровського ВГРЗ згідно калькуляцією, що додається до цього договору і становить 12 000,00 грн. на рік, щомісячно по 1 000,00 грн.

Відповідно до п. 4.2. договору, перерахування коштів проводиться щомісячно, в розмірі 1/12 річної суми в термін до 10 числа місяця, що слідує за звітним, згідно наданим виконавцем рахунком.

Пунктом 4.6 договору передбачено, що оплата аварійно-рятувальних робіт здійснюється по фактичним витратам на їх виконання додатково до фінансування загону за постійне та обовязкове обслуговування (п.п. 4.1 ) на підставі виданих підтверджу вальних документів після їх оформлення та узгодження між замовником і виконавцем.

Позивачем належним чином виконувалися зобовязання передбачені умовами договору, щодо забезпечення функціонування державних аварійно-рятувальних служб (формувань) у режимі постійної готовності до виконання комплексу аварійно рятувальних робіт (аварійно-рятувальне обслуговування), про що складені акти виконання умов договору, частина з яких Відповідачем не підписана без зазначення причини відмови (а.с. 11-28).

Як зазначає, Позивач в своєму позові, Відповідач свої зобов'язання щодо оплати вартості постійного і обовязкового аварійно-рятувального обслуговування за період з листопаду 2013 по квітень 2015 не виконав. Заборгованість за надані послуги станом на 31.03.16 становить 18 000,00 грн.

Доказів оплати заборгованості відповідачем до суду не надано.

Відповідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Враховуючи вищевикладене, за умов порушення Відповідачем строків оплати вартості постійного і обовязкового аварійно-рятувального обслуговування за період з листопаду 2013 по квітень 2015, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості в сумі 18 000,00 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

З урахуванням вимог зазначеної вище норми матеріального права, Позивачем, по кожному акту окремо, нараховані три відсотки річних за загальний період прострочення з 11.11.2013 по 31.03.2016 у розмірі 908,03 грн. Крім того, Позивачем здійснено розрахунок інфляційних втрат за аналогічний період, розмір яких склав суму 10 013,35 грн.

Здійснивши перевірку наданого розрахунку, суд дійшов висновку щодо його відповідності рекомендаціям, що викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р.

Таким чином, неналежне виконання Відповідачем зобов'язання з оплати постійного і обовязкового аварійно-рятувального обслуговування є підставою для задоволення позовних вимог щодо стягнення основної заборгованості у розмірі 18 000,00 грн., трьох процентів річних у розмірі 908,03 грн., та інфляційних втрат у розмірі 10 013,35 грн.

Щодо відшкодування витрат Позивача на оплату послуг адвоката в розмірі 3 000,00грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 6.5. постанови Пленуму ВГСУ «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» від 21.02.2013 №7, розподіл сум інших, крім судового збору, судових витрат здійснюється за загальними правилами частини п'ятої статті 49 ГПК, тобто при задоволенні позову вони покладаються на відповідача, при відмові в позові - на позивача, а при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За тими ж правилами здійснюється й розподіл сум цих витрат у розгляді господарським судом апеляційних і касаційних скарг. Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов'язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв'язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Витрати Позивача на оплату послуг адвоката, підтверджується договором про надання адвокатських послуг від 16.03.2016 з додатками, свідоцтвом №2835, ордером ДП№1391/000010 та платіжним дорученням №128 від 16.03.2016.

Враховуючи незначну (з правової точки зору) складність спору, та невелику ціну позову у даній справі, суд з урахуванням правової позиції, яка наведена в постанові Пленуму ВГСУ від 21.02.13р. №7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України», вважає за доцільне зменшити суму адвокатських витрат, які підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача до 2000,00грн.

Відповідно до приписів ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по справі покладаються на Відповідача.

Керуючись ст.ст. 1, 33, 34, 49, 82-85,115-116 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "МУШКЕТЕР" (49045, м. Дніпропетровськ, вул. Єсеніна, 24, ) на користь Дніпропетровського воєнізованого гірничорятувального (аварійно-рятувального) загону Державної служби України з надзвичайних ситуацій (49068, м. Дніпропетровськ, просп. Свободи, буд. 136, ) 18 000,00 грн. основного боргу, 908,03 грн. три відсотки річних, 10 013,35грн. інфляційних втрат, 1 378,00грн. витрат зі сплати судового збору, 2 000,00 грн. витрат на оплату послуг адвоката.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 04.07.2016.

Суддя ОСОБА_2