ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.06.2016 року Справа № 904/1713/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваль Л.А. (доповідач)

суддів: Вечірка І.О., Чередка А.Є.,

при секретарі судового засідання: Крицькій Я.Б.,

за участю представників сторін

від позивача: не з'явився

від відповідача: головний юрисконсульт Коверко І.С., довіреність № 4 від 27.04.2016 року

від третьої особи: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 27.05.2016 року у справі № 904/1713/16

за позовом ОСОБА_2, м. Новомосковськ Дніпропетровської області

до Приватного акціонерного товариства "Дніпротурист", м. Дніпропетровськ

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Приватне акціонерне товариство "Укрпрофтур", м. Київ

про визнання недійсними рішень загальних зборів товариства

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Дніпротурист" про визнання недійсними рішень загальних зборів Приватного акціонерного товариства "Дніпротурист" про збільшення статутного капіталу з 7 177 140, 00 грн. до 7 627 140, 00 грн. шляхом додаткової емісії простих іменних акцій номінальною вартістю 10, 00 грн. кожна, загальною номінальною вартістю 450 000, 00 грн., загальною кількістю 45 000 акцій.; про затвердження рішення про випуск акцій Приватного акціонерного товариства "Дніпротурист" відповідно до визначеної зборами інформації; про внесення відповідних змін до Статуту ПрАТ "Дніпротурист" шляхом викладення Статуту в новій редакції, які оформлені протоколом № 8 від 23.12.2005 року.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 18.03.2016 року за вказаною позовною заявою порушено провадження у справі № 904/1713/16, до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача залучено Приватне акціонерне товариство "Укрпрофтур".

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 27.05.2016 року у справі № 904/1713/16 (суддя Петрова В.І.) зупинено провадження у справі до винесення Конституційним Судом України рішення у справі за конституційним зверненням Федерації професійних спілок України щодо офіційного тлумачення положень статті 1 Закону України "Про підприємства, установи та організації союзного підпорядкування та території України".

Приймаючи вказану ухвалу, місцевий господарський суд, взявши до уваги, що ухвалою колегії суддів Конституційного Суду України від 23.12.2015 року відкрито конституційне провадження у справі за конституційним зверненням Федерації профспілок України щодо офіційного тлумачення положень статті 1 Закону України "Про підприємства, установи та організації союзного підпорядкування, розташовані на території України", ті обставини, що саме Конституційний Суд України приймає рішення та дає висновки у справах щодо офіційного тлумачення Конституції та законів України, а спір у даній справі випливає з права власності на майно - будівлю готелю "Рассвет", зупинив провадження у справі на підставі ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України.

Не погодившись з зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення місцевим господарським судом при прийнятті оскаржуваної ухвали норм процесуального права, позивач просить скасувати цю ухвалу та направити справу до господарського суду Дніпропетровської області для продовження її розгляду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що справа, яка розглядається у Конституційному Суді України за зверненням Федерації профспілок України стосується тлумачень закону щодо права власності. Між тим, справи, що розглядаються у Київському апеляційному господарському суді, на які послався відповідач, надавши відповідні ухвали суду, також є справами у спорах про право власності. Разом з тим, за доводами позивача, дана справа жодним чином не пов'язана із справами щодо спору про право власності, оскільки предметом спору за позовом є визнання недійсними рішень загальних зборів товариства. Дана категорія спору не має жодного відношення до спорів про право власності на майно. Також, позивач зазначає, що спір про право власності щодо майна товариства вже був вирішений у 2014 році рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 25.03.2014 року по справі № 20/5005/16045/2011, яке залишене в силі судами апеляційної та касаційної інстанцій. Судами було визнано, що предмет спору - будівля готелю "Рассвет" є державним майном та належить державі Україна. Отже, на думку позивача, місцевий господарський суд безпідставно визнав розгляд даної справи пов'язаним зі справою, яка розглядається у Конституційному Суді України, у зв'язку з чим порушив та неправильно застосував норму ч. 1 ст. 79 ГПК України, що фактично призвело до необґрунтованого затягування розгляду справи.

Позивач у судове засідання, призначене для розгляду апеляційної скарги, явку свого повноважного представника не забезпечив. Про дату, час та місце проведення судового засідання з розгляду апеляційної скарги позивач повідомлений належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення відповідачу поштових відділень, якими останньому направлена в копії ухвала апеляційного господарського суду про прийняття апеляційної скарги до провадження та призначення розгляду скарги у судове засідання на 29.06.2016 року (а.с. 148-149, т. 2).

До початку судового засідання від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги у зв'язку з зайнятістю його єдиного обізнаного з матеріалами справи представника в іншому судовому засіданні та відсутністю іншого представника, який на достатньому рівні обізнаний з матеріалами справи та належним чином зміг би захистити у суді права позивача.

Відповідач проти задоволення апеляційної скарги заперечує та зазначає, що місцевий господарський суд правомірно зупинив провадження у справі, оскільки спір у даній справі випливає з права власності на майно - будівля готелю "Рассвет". Відповідач вважає, що доводи позивача у позовній заяві та апеляційній скарзі є суперечливими. Так, позивач у позові посилається на обставини встановлення рішеннями судів, що будівля готелю "Рассвет" є державним майном, відповідно, третя особа у справі, як засновник відповідача при його створенні, не мала права передавати цей об'єкт нерухомого майна в оплату акцій відповідача, внаслідок чого статутний капітал відповідача повністю не сформований. Однак, в апеляційній скарзі позивач зазначає, що справа № 904/1713/16 жодним чином не пов'язана зі справою щодо спору про право власності, оскільки предметом спору за позовом позивача є визнання недійсними рішень загальних зборів товариства. За доводами відповідача, неоднозначне застосування судами норми статті 1 Закону України "Про підприємства, установи та організації союзного підпорядкування, розташовані на території України" призвело до порушення прав власності суб'єктів колективної форми власності та може призвести до порушень прав у подальшому, оскільки у судах України триває розгляд 60 типових справ, в яких позивач в обґрунтування своїх доводів посилається на вказану правову норму. Наведене і стало підставою для звернення Федерації професійних спілок України, яка є головним акціонером ПрАТ "Укрпрофтур", яке, в свою чергу, є основним акціонером ПрАТ "Дніпротурист", до Конституційного Суду України щодо офіційного тлумачення положень статті 1 Закону України "Про підприємства, установи та організації союзного підпорядкування, розташовані на території України" в аспекті питання, чи поширюється дія цього положення на майно підприємств, установ, організацій колективної форми власності. Отже, на думку відповідача, розгляд судової справи за конституційним зверненням Федерації професійних спілок України стосується суб'єктів господарювання, створених за її участі і безпосередньо впливає на обсяг прав і обов'язків відповідача; у зв'язку з наведеним, суд дійшов до правильного висновку щодо необхідності зупинення провадження у справі.

Третя особа відзив на апеляційну скаргу не надала, у судове засідання, призначене для розгляду апеляційної скарги, явку свого повноважного представника не забезпечила. Про дату, час та місце проведення судового засідання з розгляду апеляційної скарги третя особа повідомлена належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення третій особі поштового відділення, яким останній направлена в копії ухвала апеляційного господарського суду про прийняття апеляційної скарги до провадження та призначення розгляду скарги у судове засідання на 29.06.2016 року (а.с. 147, т. 2).

Враховуючи положення частини другої статті 102 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до яких апеляційна скарга на ухвалу місцевого господарського суду розглядається протягом п'ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження, відсутність у матеріалах справи заяв (клопотань) учасників судового процесу про продовження строку розгляду апеляційної скарги на підставі ст. 69 ГПК України, неявка позивача та третьої особи у судове засідання, призначене для розгляду апеляційної скарги, не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті.

У судовому засіданні 29.06.2016 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню в силу наступного.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено вичерпний перелік підстав зупинення провадження у справі. Зупинення провадження у справі з інших підстав є неправомірним.

Зокрема, відповідно до частини першої статті 79 Господарського процесуального кодексу України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

Пов'язаність справ полягає у тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на збирання та оцінку доказів у даній справі, зокрема, факти, що мають преюдиціальне значення. Ці обставини повинні бути такими, що мають значення для даної справи.

Неможливість розгляду даної справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, не можуть бути встановлені господарським судом самостійно у даній справі. Так, відповідні обставини можуть мати місце у випадку, коли господарський суд не може розглянути певну справу через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок: у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Іншим судом, про який йдеться у частині першій статті 79 ГПК, є будь-який орган, що входить до складу судової системи України згідно з статтею 3 та частиною другою статті 17 Закону України "Про судоустрій і статус суддів"; іншим судом може вважатися й інший склад суду (одноособовий чи колегіальний) в тому ж самому судовому органі, в якому працює суддя (судді), що вирішує (вирішують) питання про зупинення провадження у справі.

Вказане узгоджується з роз'ясненнями, наведеними у п. 3.16. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" з подальшими змінами і доповненнями.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове або повне припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу, і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

Метою зупинення провадження у справі до розгляду пов'язаної з нею справи є виявлення обставин, підстав, фактів, тощо, що не можуть бути з'ясовані та встановлені у даному процесі, проте, які мають значення для конкретної справи, провадження у якій зупинено.

Враховуючи вимоги закону, для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному випадку повинен з'ясовувати, як пов'язана справа, яка розглядається даним судом, із справою, що розглядається іншим судом, а також, чим обумовлюється неможливість розгляду даної справи.

Необхідно враховувати, як було зазначено вище, що пов'язаність справ полягає у тому, що рішення суду, який розглядає пов'язану справу, встановлює обставини, що впливають на подання та оцінку доказів у даній справі, зокрема, факти, що мають преюдиціальне значення для даної справи.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом розгляду даного спору є визнання недійсними рішень загальних зборів Приватного акціонерного товариства "Дніпротурист".

Позовні вимоги мотивовані тими обставинами, що загальними зборами Приватного акціонерного товариства "Дніпротурист", які відбулись 23.12.2005 року (протокол № 8), неправомірно прийнято рішення про збільшення статутного капіталу шляхом додаткової емісії простих іменних акцій, які були придбані позивачем у кількості 45 000, 00 акцій, оскільки випущені товариством акції на дату прийняття цього рішення не були повністю оплачені, відповідно, не був сформований у повному обсязі статутний капітал товариства (значна частина акцій Приватного акціонерного товариства "Дніпротурист", яка належить Приватному акціонерному товариству "Укрпрофтур", оплачена шляхом передачі будівлі готелю "Рассвет", проте, судовим рішенням право власності на це нерухоме майно було визнано за державою в особі Фонду державного майна України та витребувано з незаконного володіння Приватного акціонерного товариства "Дніпротурист" у власність держави).

Подане відповідачем до суду першої інстанції клопотання про зупинення провадження у справі обґрунтоване тим, що Федерація професійних спілок України звернулась до Конституційного Суду України з конституційним зверненням про офіційне тлумачення окремого положення ст. 1 Закону України "Про підприємства, установи та організації союзного підпорядкування на території України", оскільки застосування положень даного Закону породжує проблему неоднакового тлумачення судами, а саме поширення дії норми ст. 1 Закону на майно суб'єктів господарювання колективної форми власності. Зазначена проблема виникає при розгляді судами України спорів про визнання права власності за державою на майнові об'єкти колективної форми власності, які були набуті профспілками УРСР та перейшли у власність Федерації професійних спілок України шляхом правонаступництва. Федерація професійних спілок України є головним акціонером ПрАТ "Укрпрофтур", яке, в свою чергу, є основним акціонером ПрАТ "Дніпротурист", які були засновані на базі профспілкових майнових об'єктів і є відповідачем та третьою особою на стороні відповідача у рішеннях суду про визнання права власності на це майно. Виходячи з наведеного, відповідач зазначає, що розгляд судової справи за конституційним зверненням Федерації професійних спілок України стосується суб'єктів господарювання, створених за участю Федерації професійних спілок України, і безпосередньо впливає на обсяг прав і обов'язків відповідача, а тому подальший розгляд справи № 904/1713/16 є неможливим до розгляду справи у Конституційному Суді України.

Матеріали справи містять конституційне звернення Федерації професійних спілок України та ухвалу колегії суддів Конституційного Суду України від 23.12.2015 року про відкриття конституційного провадження у справі за конституційним зверненням Федерації професійних спілок України щодо офіційного тлумачення положення статті 1 Закону України "Про підприємства, установи та організації союзного підпорядкування, розташовані на території України" (а.с. 92-108, т. 2).

З урахуванням вказаних доводів відповідача місцевим господарським судом прийнято оскаржувану ухвалу, якою зупинено провадження у справі на підставі ч. 1 ст. 79 ГПК України до винесення Конституційним Судом України рішення у справі за конституційним зверненням Федерації професійних спілок України щодо офіційного тлумачення положень статті 1 Закону України "Про підприємства, установи та організації союзного підпорядкування та території України".

Натомість, у відповідності до положень Закону України "Про Конституційний Суд України" (ст. 13) Конституційний Суд України приймає рішення та дає висновки у справах щодо конституційності законів та інших правових актів Верховної Ради України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, правових актів Верховної Ради Автономної Республіки Крим; відповідності Конституції України чинних міжнародних договорів України або тих міжнародних договорів, що вносяться до Верховної Ради України для надання згоди на їх обов'язковість; додержання конституційної процедури розслідування і розгляду справи про усунення Президента України з поста в порядку імпічменту в межах, визначених статтями 111 та 151 Конституції України; офіційного тлумачення Конституції та законів України; відповідності проекту закону про внесення змін до Конституції України вимогам статей 157 і 158 Конституції України; порушення Верховною Радою Автономної Республіки Крим Конституції України або законів України. Отже, за своєю суттю Конституційний Суд України надає правовий аналіз правових норм, втілених у відповідних нормативно-правових актах, у розрізі Основного Закону України.

Як було зазначено вище, необхідність в зупиненні провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у даній справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто, між двома справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий зв'язок, який виражається в тому, що факти (обставини), встановлені в одній із справ, будуть мати преюдіційне значення для іншої справи.

Проте, нормативно-правова оцінка того чи іншого нормативно-правового акту висловлена під час розгляду певної справи не має преюдиціального значення для вирішення іншої справи, не є обставинами справи чи певними фактами, які, в свою чергу, могли б вплинути на рішення у даному господарському спорі, відтак, не є і тією підставою, з якою пов'язане застосування положень ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України.

Як зазначено вище, неможливість розгляду справи до вирішення іншої справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені господарським судом самостійно у даній справі. Отже, для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному випадку повинен з'ясовувати як пов'язана справа, яка розглядається іншим судом, а також, чим обумовлюється неможливість розгляду даної справи.

Саме по собі зазначення про неможливість розгляду даної справи до розгляду іншої справи не може бути підставою для застосування ч. 1 ст. 79 ГПК України.

Втім, місцевим господарським судом в оскаржуваній ухвалі не обґрунтовано, що саме унеможливлює встановлення необхідних фактичних обставин та розгляд поданої позовної заяви, чому не може бути надано правових висновків щодо правомірності/неправомірності оскаржуваних рішень загальних зборів; місцевим господарським судом не вказано, як висновки, яких дійде Конституційний Суд України при розгляді вищевказаного конституційного звернення, вплинуть на розгляд даної справи, з урахуванням тих обставин, що спір у справі є корпоративним та не є спором про право власності на нерухоме майно; до того ж, є чинним рішення господарського суду Дніпропетровської області від 21.02.2012 року у справі № 20/5005/16045/2011, відповідно до якого вирішено спір щодо права власності на будівлю готелю "Рассвет".

З огляду на наведене, висновки суду першої інстанції про наявність підстав для зупинення провадження у справі суперечать положенням ч. 1 ст. 79 ГПК України, що є підставою для скасування оскаржуваної ухвали як такої, що прийнята з порушенням норм процесуального права, а справа підлягає направленню до місцевого господарського суду для розгляду позову у справі по суті.

Відповідно, апеляційний господарський суд відхиляє доводи відповідача щодо правомірності прийняття оскаржуваної ухвали про зупинення провадження у даній справі.

Не підлягає задоволенню клопотання позивача про відкладення розгляду справи, оскільки причини, з яких позивач просить відкласти розгляд справи, не є поважними причинами неявки його повноважного представника у судове засідання.

Наведене узгоджується з положеннями п. 3.9.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

Окрім того, позивач не надав доказів в підтвердження тих обставин, які наведені в заявленому клопотанні.

Також, апеляційний господарський суд вважає за необхідне зазначити, що процесуальний строк розгляду апеляційної скарги на ухвалу місцевого господарського суду є обмеженим. Відповідно до частини другої статті 102 ГПК України апеляційна скарга на ухвалу місцевого господарського суду розглядається протягом п'ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження, тоді як клопотання про продовження строку розгляду апеляційної скарги від учасників судового процесу не надходило.

Судові витрати за подання апеляційної скарги, враховуючи положення п. 4.8. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21 лютого 2013 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" з подальшими змінами і доповненнями, підлягають розподілу господарським судом Дніпропетровської області за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103-106 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 27.05.2016 року у справі № 904/1713/16 задовольнити.

Ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 27.05.2016 року у справі № 904/1713/16 скасувати.

Справу № 904/1713/16 передати до господарського суду Дніпропетровської області для розгляду позовної заяви ОСОБА_2 по суті.

Розподіл сум судового збору, пов'язаного з розглядом апеляційної скарги, здійснити господарському суду Дніпропетровської області за результатами розгляду ним позову у справі відповідно до норм Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 01.07.2016 року.

Головуючий суддя Л.А. Коваль

Суддя І.О. Вечірко

Суддя А.Є. Чередко