РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.06.2016Справа № 910/9474/16

Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши справу

за позовомПриватного акціонерного товариства "Інститут паперу"
доДочірнього підприємства "Спецсервіс-Центр"
простягнення 11 288 грн 09 коп.
Представники сторін:
від позивача:Медведєва К.В. - представник за довіреністю
від відповідача: не з'явились
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

24.05.2016 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства "Інститут паперу" з вимогами про стягнення з Дочірнього підприємства "Спецсервіс-Центр" 11 294 грн 63 коп. заборгованості за договором оренди приміщення № 13-15 від 27.02.2015, у тому числі 8 011 грн 22 коп. основного боргу, 1 681 грн 17 коп. пені та 1 602 грн 24 коп. 20 % річних.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та укладеного сторонами договором оренди приміщення № 13-15 від 27.02.2015 належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання щодо оплати орендних платежів та комунальних послуг, у зв'язку з чим в останнього виникла заборгованість за період з серпня 2015 року по січень 2016 року у розмірі 8 011 грн 22 коп., крім того, у зв'язку з невиконанням зобов'язань за договором позивачем нараховано 1 681 грн 17 коп. пені та 1 602 грн 24 коп. 20 % річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.05.2016 порушено провадження у справі № 910/9474/16, розгляд справи призначений на 30.06.2016.

30.06.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду.

Представник відповідача у судове засідання 30.06.2016 не з'явився, клопотання про відкладення розгляду справи не подав, вимоги суду не виконав, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином за адресою, зазначеною на офіційному веб-сайті Державного підприємства "Інформаційно-ресурсний центр" за адресою, зазначеною на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України за адресою https://usr.minjust.gov.ua/ua/freesearch, що підтверджується наявною в матеріалах справи інформацією з офіційного веб сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" http://ukrposhta.ua/ua/vidslidkuvati-forma-poshuku про відстеження рекомендованого поштового відправлення за № 016 та списком згрупованих поштових рекомендованих з повідомленням відправлень від 26.05.2016.

У судове засідання 30.06.2016 з'явився представник позивача та надав заяву про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просить суд стягнути за відповідача 8 011 грн 22 коп. основного боргу, 1 674 грн 63 коп. пені та 1 602 грн 24 коп. 20 % річних.

Відповідно до частини 4 статті 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Враховуючи рекомендації, викладені у пункті 3.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року № 18 визначено, що під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Таким чином, суд приймає відповідне зменшення позовних вимог та розглядає вимоги позивача про стягнення з відповідача 8 011 грн 22 коп. основного боргу, 1 674 грн 63 коп. пені та 1 602 грн 24 коп. 20 % річних.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувається з урахуванням положень статті 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

У судовому засіданні 30.06.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані суду докази та матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

27.02.2015 між Приватним акціонерним товариством "Інститут паперу" (орендодавець за договором) та Дочірнім підприємством "Спецсервіс-Центр" (орендар за договором) укладено договір оренди приміщення № 13-15, відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає в тимчасове платне користування об'єкт оренди для здійснення статутної діяльності та розміщення офісу.

Згідно з пунктом 6.1 договору строк оренди об'єкту по цьому договору з 01.03.2015 по 29.02.2016, обчислення строку починається з моменту підписання сторонами акту прийому - передачі об'єкту оренди.

Відповідно до пунктів 2.3 та 2.4. договору об'єктом оренди визначено нежиле приміщення (частина кімнати № 16) загальною площею 7,5 кв.м., розташоване в будівлі за адресою: м. Київ, вул. Кутузова, буд. 18/7.

Положеннями пункту 3.1 договору визначено, що за користування об'єктом оренди, який є предметом договору, орендар щомісячно сплачує орендодавцю орендну плату у відповідності і на умовах, передбачених цим договором. Сторони дійшли згоди про те, що орендар здійснює перший платіж за користування об'єктом оренди протягом 3-х банківських днів з дня підписання даного договору. Перший платіж включає в себе орендні платежі за поточний та останній місяць оренди. Всі наступні платежі здійснюються щомісячно авансом на підставі виставлених орендодавцем рахунків. Рахунок по оплаті орендної плати за поточний місяць виставляється Орендодавцем не пізніше 15 числа поточного місяця і оплачується орендарем за поточний місяць згідно виставленого рахунку не пізніше 25 числа місяця, в якому виставлено рахунок.

Розмір орендної плати за місяць становить 1 000 грн 00 коп., в тому числі ПДВ. Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції (пункт 3.2. договору).

У відповідності до пункту 3.3 договору всі комунальні послуги: електропостачання приміщень, водопостачання та каналізація, опалення приміщень оплачуються орендарем в розмірі 0,11% від рахунків, що виставляються комунальними службами міста орендодавцю.

Пунктом 5.1 договору сторонами погоджено, що приймання-передача об'єкту оренди здійснюється за актом прийому-передачі об'єкту оренди, що є невід'ємною частиною договору.

Як встановлено судом, на виконання умов укладеного договору оренди приміщення № 13-15 від 27.02.2015 орендодавець передав, а орендар прийняв у тимчасове платне користування приміщення площею 7,5 кв.м, яке розташоване за адресою: 01133, м. Київ, вул. Кутузова, 18/7, знаходиться в кімнаті № 16 (частина), що підтверджується актом приймання-передачі об'єкту оренди від 01.03.2015 підписаного між сторонами та скріпленого печатками сторін.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

В силу норм статті 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором оренди.

Відповідно до норм частини 1 та 2 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Згідно з частиною 3 статті 283 Господарського кодексу України об'єктом оренди можуть бути: державні та комунальні підприємства або їх структурні підрозділи як цілісні майнові комплекси, тобто господарські об'єкти із завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг), відокремленою земельною ділянкою, на якій розміщений об'єкт, та автономними інженерними комунікаціями і системою енергопостачання; нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення); інше окреме індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення, що належить суб'єктам господарювання.

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (частина 6 статті 283 Господарського кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк

Згідно з нормами частин 1, 3, 5 статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частини 1 статті 286 Господарського кодексу України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Судом встановлено, що відповідач в порушення умов договорів та норм чинного законодавства не виконав взяті на себе зобов'язання щодо оплати орендних та комунальних платежів за період з серпня 2015 року по січень 2016 року, у зв'язку з чим у відповідача перед позивачем виникла заборгованість у розмірі 8 011 грн 22 коп., що також не було спростовано відповідачем, зокрема відповідачем не надано суду доказів оплати орендних та комунальних платежів за період з серпня 2015 року по січень 2016 року.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вищенаведене та встановленням факту невиконання відповідачем обов'язку з оплати орендних та комунальних платежів за період з серпня 2015 року по січень 2016 року за договором оренди приміщення № 13-15 від 27.02.2015, вимоги позивача про стягнення з відповідача 8 011 грн 22 коп. визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань, позивач , з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить суд стягнути з відповідача на свою користь 1 674 грн 63 коп. пені, нарахованої за період з 01.09.2015 по 23.06.2016, та штрафу у розмірі 1 602 грн 24 коп.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зауважує, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Відповідно до частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно з частиною 1 статті 547 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

У відповідності до частини 1 статті 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно з частинами 1 та 3 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Нормами статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" встановлено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

В обґрунтування заявлених вимог щодо стягнення пені за загальний період з 01.09.2015 по 23.06.2016 та 20 % річних за договором оренди приміщення № 13-15 від 27.02.2015 позивач посилається на положення пунктів 7.3.1 та 7.3.3 договору, відповідно до яких передбачено, що к випадку прострочення сплати орендних платежів, передбачених даним договором, орендар сплачує на користь орендодавця пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період за який нараховується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. А у випадку, якщо прострочення платежу буде продовжуватися більше 30 календарних днів, орендодавець має право додатково стягнути з орендаря 20 % від простроченої суми за весь період прострочення сплати орендодавця платежів, передбачених умовами цього договору (стаття 625 Цивільного кодексу України.)

Згідно з частиною 7 статті 180 Господарського кодексу України строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Відповідно до статті 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Строк дії договору оренди приміщення № 13-15 від 27.02.2015 сторонами чітко визначений у пункті 6.1 договору та становить по 29.02.2016, то останнім днем дії договору вважається день, що передує цьому терміну (в даному випадку - 29.02.2016), при цьому сторони не узгодили, що договір в частині нарахування пені та іншого розміру процентів діє до повного виконання позичальником зобов'язань за договором. Крім того, суду не надано доказів того, що між сторонами існувала письмова угода щодо продовження строку дії договору.

Таким чином, враховуючи те, що строк дії договору приміщення № 13-15 від 27.02.2015, в тому числі і положень щодо застосування відповідальності за його порушення, закінчився 29.02.2016, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача пені та 20 %, нарахованих за період прострочення за загальний період з 01.03.2016 по 23.06.2016, визнається судом не обґрунтованими, оскільки були нараховані за період, коли умови договору щодо їх застосування вже не діяли. Також, суду не надано доказів того, що між сторонами існувала письмова угода щодо забезпечення неустойкою (штрафом, пенею) та 20 % виконання відповідачем обов'язку після закінчення строку дії договору оренди приміщення № 13-15 від 27.02.2015

Враховуючи вищевикладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 23 947 грн 46 коп., нарахованої за невиконання зобов'язань за договором оренди нерухомого майна, що перебуває в спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст Київської області № 79/09 від 01.09.2009, визнаються судом необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Судом враховано викладене у пункті 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", а саме те, що з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Суд наводить власний розрахунок пені з урахуванням дати виникнення прострочення виконання зобов'язання відповідно до умов договору, дати закінчення строку дії договору та в межах строків, визначених позивачем, а саме дати початку нарахування:

Місяць нарахування/Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
серпень 2015 1389.3601.09.2015 - 24.09.20152427.0000 %0.148 %*49.33
1389.3625.09.2015 - 29.10.20153522.0000 %0.121 %*58.62
1389.3630.10.2015 - 17.12.20154922.0000 %0.121 %*82.07
1389.3618.12.2015 - 28.01.20164222.0000 %0.121 %*70.34
1389.3629.01.2016 - 29.02.20163222.0000 %0.120 %*53.45
вересень 2015 1407.0001.10.2015 - 29.10.20152922.0000 %0.121 %*49.19
1407.0030.10.2015 - 17.12.20154922.0000 %0.121 %*83.11
1407.0018.12.2015 - 28.01.20164222.0000 %0.121 %*71.24
1407.0029.01.2016 - 29.02.20163222.0000 %0.120 %*54.13
жовтень 2015 1408.5001.11.2015 - 17.12.20154722.0000 %0.121 %*79.80
1408.5018.12.2015 - 28.01.20164222.0000 %0.121 %*71.31
1408.5029.01.2016 - 29.02.20163222.0000 %0.120 %*54.18
листопад 2015 1428.5401.12.2015 - 17.12.20151722.0000 %0.121 %*29.28
1428.5418.12.2015 - 28.01.20164222.0000 %0.121 %*72.33
1428.5429.01.2016 - 29.02.20163222.0000 %0.120 %*54.96
грудень 2015 1516.9201.01.2016 - 28.01.20162822.0000 %0.120 %*51.06
1516.9229.01.2016 - 29.02.20163222.0000 %0.120 %*58.36
січень 2016 860.8201.02.2016 - 29.02.20162922.0000 %0.120 %*30.01
Всього:1 072,77
Суд наводить власний розрахунок процентів з урахуванням дати виникнення прострочення виконання зобов'язання відповідно до умов договору, дати закінчення строку дії договору щодо визначення підвищеної ставки, та в межах строків, визначених позивачем, а саме дати початку та кінця нарахування:

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
серпень 2015 1389.3601.09.2015 - 29.02.201618220 %138.56
1389.3601.03.2016 - 04.05.2016653 %7.42
вересень 2015 1047.0001.10.2015 - 29.02.201615220 %87.20
1047.0001.03.2016 - 04.05.2016653 %5.59
жовтень 2015 1048.5001.11.2015 - 29.02.201612120 %69.52
1048.5001.03.2016 - 04.05.2016653 %5.60
листопад 2015 1428.5401.12.2015 - 29.02.20169120 %71.23
1428.5401.03.2016 - 04.05.2016653 %7.63
грудень 2015 1516.9201.01.2016 - 29.02.20166020 %49.87
1516.9201.03.2016 - 04.05.2016653 %8.10
січень 2016 860.8201.02.2016 - 29.02.20162920 %13.68
860.8201.03.2016 - 04.05.2016653 %4.60
Всього:469,00
З огляду на вищенаведене та доведення факту невиконання зобов'язання з оплати орендних та комунальних платежів за договором оренди приміщення № 13-15 від 27.02.2015, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені процентів підлягають частковому задоволенню за розрахунком суду, а саме пені у розмірі 1 072 грн 77 коп. та процентів у розмірі 469 грн 00 коп.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Kеруючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст. 75, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства "Спецсервіс-Центр" (01133, м. Київ, вул. Кутузова, буд. 18/7, ідентифікаційний код 38545769) на користь Приватного акціонерного товариства "Інститут Паперу" (01133, м. Київ, вул. Кутузова, буд. 18/7, ідентифікаційний код 31812534) заборгованість у розмірі 8 011 (вісім тисяч одинадцять) грн 22 коп., пеню у розмірі 1 072 (одна тисяча сімдесят дві) грн 77 коп., процентів у розмірі 469 (чотириста шістдесят дев'ять) грн 00 коп. та судовий збір у розмірі 1 166 (одна тисяча сто шістдесят шість) грн 19 коп. судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 01.07.2016

Суддя Н.Б. Плотницька