ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" червня 2016 р. Справа № 921/27/16-г/14

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Галушко Н.А.

суддів Данко Л.С.

ОСОБА_1

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_2 автомобільних доріг у Тернопільській області № 08-3/466 від 08.04.2016 р.

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 25.03.2016 р.

у справі № 921/27/16-г/14

за позовом Публічного акціонерного товариства "Тернопільський комбінат по виробництву шляхово-будівельних матеріалів", вул. Микулинецька, 76, смт.Велика Березовиця, Тернопільський район, Тернопільська область, 47724

до відповідача ОСОБА_2 автомобільних доріг у Тернопільській області, вул. О. Кульчицької, 8, м. Тернопіль, Тернопільська область, 46001

про cтягнення заборгованості в сумі 2 214 747, 65 грн.

За участю представників:

від позивача: ОСОБА_3, ОСОБА_4 представники;

від відповідача: ОСОБА_5 -представник;

Представникам сторін розяснено права та обовязки, передбачені ст. 20, 22 ГПК України.

Клопотань про здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку ст. 811 ГПК України, учасниками судового процесу не заявлено.

Рішення Господарського суду Тернопільської області від 25.03.2016 р. у справі № 921/27/16-г/14 ( суддя Руденко О.В. ) позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 автомобільних доріг у Тернопільській області на користь Публічного акціонерного товариства "Тернопільський комбінат по виробництву шляхово-будівельних матеріалів" 1 152 482, 26 грн. боргу; 33 200,08грн. інфляційних втрат; 14 492, 86грн. 3% річних та 17 995,51грн. в рахунок повернення судового збору. В решті позову відмовлено.

ОСОБА_2 автомобільних доріг у Тернопільській області подано апеляційну скаргу № 08-3/466 від 08.04.2016 р., в якій просить скасувати рішення Господарського суду Тернопільської області від 25.03.2016 р. та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що рішення у справі є необгрунтоване та безпідставне, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неповно з»ясовано обставини у справі, неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права. Зокрема, скаржник зазначає, що відмовляючи у задоволенні заяви відповідача про застосування строків позовної давності з підстав відсутності причин її пропуску у зв»язку із тим, що перебіг позовної давності у спірних правовідносинах розпочався після спливу 7-денного строку з моменту пред»явлення позивачем вимоги щодо погашення боргу за договором підряду від 29.07.2015р., судом невірно застосовано норми матеріального права та невірно надано правову оцінку умові, визначено п.11.2 договору №55/09 від 20.07.2009р., а також взаємопов»язаність цієї умови із початком перебігу позовної давності у даному спорі.

На думку скаржника судом не надано належної правової оцінки, що саме підрядником не виконано умови договору. Акт виконаних будівельних робіт форми КБ-2, підписаний сторонами договору 07.12.2010р., стосується лише початкового етапу виконання умов договору, а саме підготовчих робіт, результати яких без виконання усього комплексу, передбачених проектно-кошторисною документацією робіт, втрачені.

Окрім того, скаржник вважає, що враховуючи те, що умовами договору №55/09 від 20.07.2009р. про оплату виконаних робіт за обставин, які залежать від міри надходження коштів з державного бюджету, останнє стосується лише виникнення обов»язку замовника. Однак, зазначені обставини ніяким чином не обумовлюють виникнення відповідного обов»язку підрядника з виконання робіт, оскільки строк виконання робіт чітко визначений та не відповідає критерію невідомості щодо можливості настання таких обставин. Отже, оскільки сторони укладаючи договір з такою умовою припускали і розраховували саме на належне виконання свого обов»язку замовником робіт, така умова не є відкладальною у розумінні ч.1 ст.212 ЦК України. З огляду на викладене, розрахунок за виконані роботи, за відсутності конкретного строку оплати виконаних робіт в договорі, мав бути здійснений відповідачем з моменту підписання Акту виконаних робіт форми КБ-2В та довідки про вартість виконаних робіт за грудень 2010 року, які підписані уповноваженими сторонами 07.12.2010 року.

Також скаржник вважає, що виходячи з умов укладеного сторонами договору №55/09 від 20.07.2009р. та дати підписання сторонами Акту виконаних робіт форми КБ-2В за грудень 2010 року та довідки про вартість виконаних робіт за грудень 2010 року (07.12.2010р.), залишення договору без виконання, перебіг строку позовної давності для вимоги про стягнення заборгованості за виконані за договором роботи розпочався 08.12.2010р., оскільки з цієї дати у позивача виникло право на отримання від відповідача оплати виконаних робіт, відповідно закінчився 08.12.2013р.

Розглянувши матеріали справи, апеляційної скарги, заслухавши пояснення та заперечення представників сторін, суд апеляційної інстанції встановив наступне:

Як вбачається із матеріалів справи, 20.07.2009 року між ОСОБА_2 автомобільних доріг в Тернопільській області (замовник) та ВАТ "Тернопільський комбінат по виробництву шляхо-будівельних матеріалів" (підрядник) укладено договір №55/09, згідно п.1.1 якого у порядку та на умовах визначених тендерною документацією та цим договором, підрядник бере на себе зобов'язання своїми силами і засобами, на власний ризик виконати роботи з капітального ремонту автомобільної дороги Львів-Тернопіль на ділянці км. 105+530 - км. 110+400, за рахунок коштів державного бюджету, відповідно до проектно-кошторисної документації та в обумовлений угодою термін (том І а.с.11-13).

Згідно із п.3.1 договору, в редакції додаткової угоди №3 від 23.12.2011р., підрядник розпочинає виконання робіт з моменту підписання договору і забезпечує їх завершення до 31.12.2012р. Завершення робіт оформляється Актом готовності об'єкта до експлуатації (п.3.2 договору) (том І а.с.16).

Також, відповідно до п.4.1 сторонами узгоджено договірну ціну робіт, виконання яких доручається підряднику, яка складає 37 415 835,60 грн.

У статті 11 договору сторони погодили порядок фінансування та здійснення розрахунків за виконані роботи.

Так, згідно із п.11.2 розрахунки за виконані роботи здійснюються на підставі підписаних замовником і підрядником актів приймання виконаних підрядних робіт (форма №КБ-2в) і довідок про вартість підрядних робіт та витрат (форма №КБ-3) по мірі надходження коштів з державного бюджету.

Як вбачається із матеріалів справи, на виконання умов даного договору, позивачем виконано початковий етап передбачених підрядних робіт на загальну суму 1 152 482,40 грн., що підтверджується Актами приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2010р., довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за грудень 2010р., розрахунками загально виробничих витрат до Акту КБ-2в та підсумковими відомостями ресурсів (том І а.с.17-30).

Факт належного виконання обумовлених угодою робіт, які відображені у зазначених вище первинних документах бухгалтерського обліку, не заперечувались ОСОБА_2 автомобільних доріг і у відзиві на позовну заяву, і в ході розгляду справи в суді першої інстанції.

Однак, як стверджує підрядник, незважаючи на досягнуті домовленості, вартість виконаних робіт, йому замовником оплачена не була.

З метою досудового врегулювання спору позивачем 29.07.2015р. направлено на адресу ОСОБА_2 претензію з вимогою погасити до 10.08.2015р. наявну заборгованість, однак остання залишена відповідачем без задоволення, що і стало підставою для звернення акціонерного товариства із позовом до суду.

Вищенаведене стало підставою для звернення позивача з позовною заявою, в якій, позивач просить суд стягнути з відповідача 1 152 482,26грн. основного боргу, 3% річних в розмірі 163 684,06грн., 898 581,33грн. інфляційних втрат.

Згідно із п.п. 1,2 ст.11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до п.1 ст.193 ГК України та ст..526 ЦК України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. А за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 525 ЦК України).

Згідно із ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами ст. 875 Цивільного кодексу України, за договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов'язаних із місцезнаходженням об'єкта.

Частиною 2 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 251 ЦК України передбачено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 Цивільного кодексу України).

Разом з тим, терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 252 ЦК України термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Водночас, за змістом ч.1 ст. 212 ЦК України, особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов'язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).

Якщо настанню обставини недобросовісно перешкоджала сторона, якій це невигідно, обставина вважається такою, що настала.

Якщо настанню обставини недобросовісно сприяла сторона, якій це вигідно, обставина вважається такою, що не настала.

Отже, укладаючи умовний правочин з відкладальною обставиною, його сторони пов'язують виникнення прав та обов'язків за таким правочином з певною обставиною, щодо появи якої в майбутньому у сторін існує лише відповідна вірогідність.

Відкладальна обставина може полягати у діях як однієї із сторін договору, так і третьої особи, яка нею не є, але у будь-якому разі повинна обумовлювати настання (зміну) відповідних прав та обов'язків обох сторін правочину, а не лише однієї із них, та у момент укладення договору стосовно такої обставини має бути невідомо, настане вона чи ні.

Таким чином, на відміну від строку, яким є визначений проміжок часу до відомого моменту або події, яка неминуче має настати, відкладальна обставина має характер такої обставини, що може і не настати.

Як вбачається із спірного договору підряду №55/09 сторонами погоджено проведення розрахунків замовником за виконані підрядником роботи по мірі надходження коштів з державного бюджету України, на підставі підписаних сторонами актів приймання виконаних підрядних робіт (форма №КБ-2в) і довідок про вартість підрядних робіт та витрат (форма №КБ-3) .

З контексту зазначеного положення договору випливає, що виконання відповідачем як замовником, п.11.2 договору безпосередньо залежить від надходження бюджетних коштів.

Водночас слід зазначити, за приписами ст.ст.2,22-23 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення та в його межах.

За статтею 49 Бюджетного кодексу України казначейство України здійснює платежі лише при наявності у розпорядників бюджетних коштів відповідних бюджетних асигнувань.

В ході розгляду справи в суді першої інстанції, на підставі письмових доказів, які надані ОСОБА_2 автомобільних доріг у Тернопільській області, а саме планів фінансування дорожнього господарства на 2010-2015 роки (копії у справі) встановлено, що ні у 2010 році ( графа 2.3.2 Плану фінансування на 2010р. ), ні у 2011-2015 роках (графа - "погашення кредиторської заборгованості за капітальний ремонт автомобільних доріг загального користування" ), бюджетних коштів на розрахунки із позивачем відповідачу не виділялось.

Наведене засвідчується і тим, що 20.01.2014 року ОСОБА_2 автомобільних доріг у Тернопільській області, за наслідками розгляду листа позивача від 11.12.2013 року №525, повідомила, що протягом 2010-2013 років Укравтодором не спрямовувались капітальні видатки на оплату актів виконаних робіт по капітальному ремонту автомобільної дороги державного значення Львів - Тернопіль км. 105+530 - км 110+400.

Отже, фактичні обставини справи підтверджують, що коштів з державного бюджету для розрахунків із позивачем відповідачу виділено не було.

Судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції, що відсутність бюджетного призначення на фінансування робіт за договором підряду, не може бути підставою для звільнення замовника від обов'язку оплати відповідних робіт, оскільки в разі відсутності коштів для оплати замовник був вправі та мав фактичну можливість призупинити виконання умов договору з моменту виявлення відсутності коштів для оплати робіт, а не приймати їх результати.

Згідно з частиною першої ст.96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Відповідно до п. 1.10 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю. Тому у випадках порушення грошового зобовязання суди не повинні приймати доводи боржника з посилання на неможливість виконання грошового зобов'язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 ЦК України) або на відсутність вини (статті 614, 617 ЦК України чи стаття 218 ГК України).

Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Враховуючи викладене, судова колегія зазначає, що відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення відповідача від обов»язку виконання зобов'язання.

Відповідна позиція відповідає практиці застосування статті 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини та основних свобод.

Судова колегія також погоджується із висновком суду першої інстанції, що подія з надходження коштів з державного бюджету не є такою, що має неминуче настати. Зазначена обставина є відкладальною стосовно визначення строку проведення розрахунків.

Водночас, судова колегія зазначає, що у спірних правовідносинах, сторонами в укладеному між ними договорі не визначено строку виконання зобов'язання ані у роках, ані у місяцях, тощо.

Не встановлено і терміну, що визначався б календарною датою до якої відповідач повинен був би розрахуватися або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Враховуючи наведене,та з огляду на те, що зобов'язання відповідача в частині оплати слід вважати таким, строк виконання якого не визначений, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ч.2 ст.530 ЦК України.

Зазначеної позиції дотримується Вищий господарський суд України у постановах від 18 січня 2011 р. у справі № 48/351 та від 25 серпня 2015 року у справі № 924/1690/14.

Отже, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції. що враховуючи умови договору та приписи чинного законодавства, замовник зобов'язаний оплатити вартість виконаних по договору №55/09 робіт у семиденний строк від дня пред'явлення йому письмової вимоги підрядником.

У відповідності до ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

В матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували погашення відповідачем заявленого до стягнення боргу у сумі 1 152 482,26 грн., наявність якого відповідач не заперечує.

Враховуючи наведене, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Тернопільський комбінат по виробництву шляхово-будівельних матеріалів" щодо стягнення основного боргу в сумі 1 152 482,26 грн. підлягають до задоволення як обґрунтовані, підтверджені наявними у справі доказами та не спростовані у встановленому законом порядку відповідачем.

Згідно із ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Причому, вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції та три проценти річних є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися.

Матеріалами справи підтверджується факт прострочення грошового зобов'язання відповідачем.

Суд першої інстанції, здійснивши перевірку відповідності здійснених позивачем обчислень з урахуванням визначеної ним дати виникнення грошового зобов'язання за період з 01.08.2015р. по 31.12.2015р., прийшов до висновку, що стягненню підлягає 33 200,08 грн. інфляційних втрат та 14 019,24 грн. 3% річних за користування коштами. В решті суми 3% річних слід відмовити у зв'язку із безпідставністю такої вимоги.

Щодо поданої ОСОБА_2 автомобільних доріг заяви, підтриманої відповідачем в ході розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанцій, про застосування наслідків спливу строків позовної давності, судова колегія зазначає наступне.

Як на підставу застосування строків позовної давності відповідач посилається на те, що розрахунок за виконані роботи останнім повинен бути виконаний в семиденний строк після підписання Актів виконаних робіт форми КБ-2в та довідки про вартість виконаних робіт за грудень 2010р., тобто до 15.12.2010р., за правилами ч.2 ст.530 ЦК України.

Однак, такі висновки відповідача суд вважає помилковими, з огляду на наступне.

Поняття позовної давності унормовано Главою 19 Цивільного кодексу України. Норми про позовну давність мають імперативний характер.

Так, відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність) статтею 257 Цивільного кодексу України встановлено в три роки.

Перебіг позовної давності, відповідно до статті 261 Цивільного кодексу України, починається від дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У той же час, за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання.

Згідно роз'яснень, викладених у постанові пленуму Пленум Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013р. "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання (абзац другий частини п'ятої статті 261 ЦК України), тобто після закінчення передбаченого частиною другою статті 530 ЦК України семиденного строку від дня пред'явлення вимоги.

Судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції, що відповідач помилково такою вимогою вважає Акти виконаних робіт форми КБ-2в та довідку про вартість виконаних робіт за грудень 2010 року.

З точки зору чинного на час виникнення спірних правовідносин наказу Міністерства регіонального розвитку та будівництва України від 4 грудня 2009 року № 554, наведені акт та довідка відносяться до первинних облікових документів у будівництві, що підписуються обома учасниками договірних відносин.

Відповідач помилково ототожнює їх із вимогою, оскільки вимога хоч і може бути викладена у будь-якій письмовій формі, як то претензія, лист, телеграма, тощо, але має вчинятися виключно кредитором, в активній однозначній формі засвідчувати його волевиявлення, з інформуванням про це боржника.

Актом виконаних робіт форми КБ-2в та довідкою про вартість виконаних робіт за грудень 2010 року засвідчується лише передача виконаних робіт замовнику, їхній обсяг та вартість, та не містять вказівки позивача щодо виконання договірних зобов'язань його контрагентом.

В ході розгляду справи в суді першої інстанції судом встановлено. що як вбачається із письмових пояснень сторін у справі (клопотання позивача від 16.02.2016 р., заперечення відповідача від 24.03.2016 р.) вперше письмово позивач звернувся до відповідача з листом щодо оплати виконаних робіт 11 грудня 2013 року ( до матеріалів справи даний лист сторонами не долучено з посиланням на його відсутність). Однак, за наслідками його розгляду, листом від 20.01.2014 року за вих. № 07-22/48 (копія у справі) ОСОБА_2 автомобільних доріг у Тернопільській області повідомила позивача про відсутність бюджетного фінансування у 2010-2013 роках для розрахунків із позивачем та зазначила про звернення до Державного агентства автомобільних доріг України про включення обсягу виконаних ПАТ "ТКШБМ" робіт в плани фінансування 2014 року.

Повторно вимога щодо погашення боргу за договором підряду направлена позивачем 29.07.2015р. та отримана відповідачем 30.07.2015р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення із відміткою про його отримання уповноваженою особою.

Отже, з огляду на викладене, перебіг позовної давності щодо стягнення спірної заборгованості починається після спливу 7-денного строку від дня направлення зазначеної вище письмової вимоги, а не підписання акту виконаних робіт та довідки про їх вартість .

Отже, судова колегія не вбачає підстав для застосування до спірних правовідносин положень статті 267 ЦК України.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Доводи наведені скаржником в апеляційній скарзі не спростовують факту здійснення позивачем робіт по капітальному ремонту автомобільної дороги Львів-Тернопіль на ділянці км 105+530-км 110+400 згідно договору підряду №55/09 від 20.07.2009р та висновків суду першої інстанції.

Скаржник взяті на себе зобов'язання за договором не виконав, тобто не виконав визначені на розсуд сторонами і погоджені ними умови договору, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства та порушив договірні зобов'язання, що стосуються оплати за виконані роботи.

За таких обставин, апеляційний господарський суд прийшов до висновку про те, що рішення прийняте із дотриманням норм законодавства та у відповідності до обставин справи, а тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги відповідно до ст.49 ГПК України покладається на скаржника

Керуючись ст.ст.49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, -

Львівський апеляційний господарський суд П О С Т А Н О В И В:

1.Рішення Господарського суду Тернопільської області від 25.03.2016 р. у справі № 921/27/16-г/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

3.Справу направити у господарський суд Тернопільської області.

Головуючий суддя Галушко Н.А

Суддя Данко Л.С.

Суддя Орищин Г.В.