ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" червня 2016 р.Справа № 922/1479/16

Господарський суд Харківської області у складі:
судді Сальнікової Г.І.
при секретарі судового засідання Гончарові В.В.

розглянувши справу

за позовом Акціонерної компанії "Харківобленерго" (м. Харків)
до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова (м. Харків)
про стягнення 2123,23 грн.
за участю представників сторін:
позивача - Сітаро О.В. (дов. №01-16юр/3219 від 25.04.2016 року);

відповідача - Волков І.М. (дов. №2310 від28.04.2016 року)

ВСТАНОВИВ:

Позивач, АК "Харківобленерго", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова, за ППЕ (перевищення договірних величин) за грудень 2015 р. в сумі 1742,84 грн., пеню за період з серпня по грудень 2015 р. в розмірі 340,43 грн., 3% річних за період з серпня 2015 р. по березень 2016 р., з покладенням судових витрат на відповідача.

Ухвалою суду від 12 травня 2016 р. було порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 23 травня 2016 р. об 11:45 год.

В судовому засіданні 23 травня 2016 р. було оголошено перерву до 21 червня 2016 о 12:30 год.

15.06.2016 до канцелярії господарського суду від представника позивача надійшла заява про виправлення описки (в порядку ст. 22 ГПК України), в якій він просить стягнути з відповідача, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова, за ППЕ (перевищення договірних величин) за грудень 2015 р. в сумі 1742,84 грн., пеню за період з серпня по грудень 2015 р. в розмірі 193,44 грн., 3% річних за період з серпня 2015 р. по березень 2016 р. в розмірі 39,96 грн., покласти судові витрати на відповідача.

Відповідно до ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Відповідно до п. 3.10. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року №18 зазначено, що передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов`язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення. При цьому питання щодо повернення зайво сплаченої суми судового збору у зв`язку із зменшенням позовних вимог вирішується господарським судом на загальних підставах і в порядку, визначеному законодавством.

Враховуючи вищевикладене, суд, приймає вищезазначену заяву до розгляду та зазначає, що подальший розгляд справи ведеться з урахуванням цієї заяви.

21.06.2016 до канцелярії господарського суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить визнати незадовільним майновий стан відповідача та зменшити розмір пені на 90%, в зв`язку з тим, що КЕВ є бюджетною неприбутковою установою.

Представник позивача в судовому засіданні 23.06.2016 підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні 24.01.2016 проти позову заперечив та підтримав клопотання про зменшення розміру стягнення з відповідача пені на 90%.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, вислухавши уповноважених представників сторін, судом встановлено наступне.

25.05.2004 між АК Харківобленерго та Квартирно-експлуатаційним відділом м. Харкова укладено договір про постачання електричної енергії № 050662, пролонгований відповідно до п. 9.11 на 2016 р.

Відповідно до Закону України Про електроенергетику від 16.10.1997 року №575/97-ВР та Правил користування електричною енергією, затвердженими Постановою НКРЕ України від 31.07.1996 №28 (далі Правила"), Договір про постачання електричної енергії є основним документом, який регламентує відносини між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом і споживачем та визначає зміст правових відносин, прав та обов`язків сторін.

Відповідно до п. 7 ст. 276 ГК України оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов Договору, п. 2.1.2 якого передбачено, що постачальник електричної енергії зобов`язується постачати електричну енергію в обсягах, визначених відповідно до розділу 5 Договору, з урахуванням розділів 6, 7 Договору, відповідно до додатка 1 "Договірні величини споживання" та додатка 2 "Порядок розрахунків".

Відповідно до п. 2.2.5 Договору споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість спожитої електричної енергії та інші нарахування. Згідно з п. 5 додатка 2 остаточний розрахунок споживача за електричну енергію, спожиту протягом розрахункового періоду, здійснюється на підставі рахунка, який виставляється постачальником електричної енергії на основі даних про фактичне споживання електричної енергії. Відповідно до п. 5 додатка 2 до Договору споживач повинен отримати рахунок на оплату електричної енергії. Цей рахунок має бути оплачений протягом 5 операційних днів з дня його отримання.

Зобов`язання щодо оплати електричної енергії повинні виконуватись належним чином відповідно до умов Договору та чинних нормативно-правових актів (ст. 526 ЦК України, ст.193 ГК України). Крім того, самим Договором, а саме п. 2.2.1, передбачено обов`язок Відповідача виконувати його умови.

Станом на 01.04.2016 за період з серпня 2015 по березень 2016 р. Відповідач заборгував АК "Харківобленерго" - 1742,84 грн. - за ППЕ (перевищення договірних величин) за грудень 2015 р.; 193,44 грн. - пеня за період з серпня по грудень 2015 р. та 39,96 грн. - 3 % річних за період з серпня по березень 2015 р.

Ст. 26 Закону України "Про електроенергетику" від 16.10.1997р. № 575/97-ВР передбачено відповідальність споживачів за перевищення договірної величини споживання електричної енергії у вигляді сплати на користь енергопостачальної організації двократної вартості різниці між фактично спожитою величиною електроенергії і договірною величиною.

Відповідно до абзацу 6 п. 4.2 "Правил" та п. 5.1 Договору між сторонами визначені договірні величини споживання електричної енергії (додаток 1).

Протягом розрахункового періоду Відповідачем не проводилось коригування договірної величини електроспоживання і договірна величина споживання е/е на жовтень та листопад 2014 р. залишилась на рівні узгодженому Додатком №1 до Договору.

Відповідно до звіту (протоколу контрольних вимірів) за грудень 2015 р. Відповідачем фактично було використано електричну енергію в кількості 8146 кВт/год замість 6500 кВт/год, Таким чином, Відповідач перевищив договірні величини споживання на 1146 кВт/год., узгодженому Додатком №1 до Договору.

Відповідно до вимог п. 6.14 "Правил" Позивачем було складене Повідомлення №9762 від 10.12.2015р. про перевищення договірної величини споживання електричної енергії за підсумками розрахункового періоду за листопад 2014 р., яким до відома Відповідача доведено про перевищення ним договірних величин споживання електричної енергії на 1146 кВт/год., що становить суму 1742,84 грн., а саме: 1146 кВт/год. (перевищення договірної величини) * 1,5208 (тариф) = 1742,84 грн. (сума перевищення договірних величин).

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

У відповідності до ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Сума пені нарахована відповідно до Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" від 22.11.1996 № 543/96-ВР та п. 4.2.1 укладеного між сторонами Договору, в якому зазначено, що при порушенні термінів розрахунку за спожиту електричну енергію споживач сплачує постачальнику суму боргу з урахуванням пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник при простроченні виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити 3 % річних від простроченої суми та індекс інфляції за весь час прострочення. Відповідно до розрахунку 3 % річних нарахування за цим видом заборгованості проводилось на суму основного боргу (тарифна складова за спожиту електричну енергію та ПДВ 20 %), яка на даний час не сплачена.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ст. 525, ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Слід зазначити, що ст. 27 вказаного Закону передбачена можливість накладання на споживачів штрафів за порушення в сфері електроенергетики. На виконання цієї норми Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 1999 р. № 1312 затверджено Положення про порядок накладення на суб`єктів господарювання штрафів за порушення законодавства в галузі електроенергетики та сфері теплопостачання (далі Положення).

Крім того, можливість нарахування пені та штрафів передбачена Правилами користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії з регулювання електроенергетики України від 31.07.1996р. № 28 з наступними змінами та доповненнями (далі Правила).

Ст. 216 ГК України визначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Відповідно до вимог ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько - правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених норм, перевіривши здійснені позивачем розрахунки, суд визнав вимоги про стягнення з відповідача 1742,84 грн. за за ППЕ (перевищення договірних величин) за грудень 2015 року, пеню в сумі 96,72 грн. за період з серпня по грудень 2015 р., законними та обґрунтованими.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 3 % річних в розмірі 36,28 грн. за період з серпня 2015 по березень 2016 року.

Суд приходить до висновку, що при порушенні термінів розрахунку за спожиту електричну енергію споживач сплачує постачальнику 3% річних від простроченої суми, тому вважає за необхідне задовольнити вимогу позивача про стягнення 3% річних у розмірі 39,96 грн., як таку, що відповідає частині 2 ст. 625 ЦК України.

Щодо клопотання відповідача зменшення розміру пені на 90%, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Невиконання зобов`язання або виконання його з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), визнається згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання, в результаті чого настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 Цивільного кодексу України).

Згідно ч.2 ст. 233 Господарського кодексу України, якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до пункту 3 частини 1 ст. 83 ГПК України, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання.

Станом на 29.09.2015 року відповідач не має заборгованість перед позивачем за договором про постачання електричної енергії №050662 від 25.05.2004 року. Однак у зв`язку з не постійним фінансуванням Збройних сил України, КЕВ м. Харкова не зміг вчасно проводити платежі відповідно до договору.

КЕВ м. Харкова відповідно до свого положення є структурним підрозділом Збройних сил України та підпорядкований Південно - східним територіальним КЕУ Збройних сил України, який є дні КЕВ м. Харкова розпорядником коштів. Південно - східний територіальний КЕУ Збройних сил України в свою чергу підпорядкований Головному КЕУ Збройних сил України, а Головне КЕУ підпорядковується Міністерству оборони України. Тобто відповідач є розпорядником коштів лише четвертої черги, що ускладнює вчасне отри мання коштів для проведення вчасних оплат за договором №050662 від 25.05.2004 року.

Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова (Відповідач) є неприбутковою установою, тобто утримується за рахунок коштів відповідного (державного) бюджету. Всі витрати такої установи узгоджуються з органом, який уповноважений здійснювати фінансування такої установи, для чого складається кошторис, в який вносяться всі статті витрат.

Відповідно до частини другої статті 5 Закону України від 21.09.99р. № 1076- XIV "Про господарську діяльність в Збройних Силах України", згідно якої квартирно-експлуатаційний відділ м. Харків як суб`єкт господарської діяльності за своїми зобов`язаннями відповідає коштами, що надходять на її рахунок по відповідних статтях кошторису (крім захищених статей), а в разі їх недостатності відповідальність за зобов`язаннями військової частини (установи) несе Міністерство оборони України (адреса: 03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, 6). Згідно ГК України за невиконання або неналежне виконання господарських зобов`язань чи порушення правил здійснення господарської діяльності правопорушник відповідає належним йому на праві власності або закріпленим за ним на праві господарського відання чи оперативного управління майном, якщо інше не передбачено цим Кодексом та іншими законами, засновники суб`єкта господарювання не відповідають за зобов`язаннями цього суб`єкта, крім випадків, передбачених законом або установчими документами про створення даного суб`єкта (частини перша та друга статті 219).

Відтак, прийняття рішення про стягнення штрафних санкцій (пені) у повному обсязі спричинить ситуацію з припиненням надання опалення у районі.

Суд враховує, що наведеної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України при здійсненні касаційного перегляду судових рішень у справах зі спорів, пов`язаних зі зменшенням розміру неустойки (постанови ВГСУ від 29.05.2014 у справі №921/186/13-г, від 08.05.2014 у справі №921/185/13-г, від 12.05.2015 року по справі №922/1286/14).

При цьому, суд зазначає, що зменшення суми пені на 50% є адекватною мірою відповідальністю за неналежне виконання відповідачем зобов`язань та є проявом балансу між інтересами кредитора і боржника, а також як спосіб стимулювання боржника до належного виконання зобов`язань, а не як засіб використання пені у якості інструменту отримання безпідставних доходів.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру пені на 90% та вважає за можливе зменшити розмір пені на 50%, а саме стягненню підлягає пеня в сумі 96,72 грн.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Слід звернути увагу, у разі коли господарський суд на підставі пункту 3 частини 1 статті 83 ГПК України, зменшує розмір неустойки (штрафу, пені) витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено. Таким чином, судові витрати у даній справі покладаються на відповідача повністю в сумі 1378,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 509, 526, 549, 598, 612, 625 Цивільного кодексу України; ст.ст. 173, 174, 179, 193, 197, 216, 218, 230, 232, 233, 276 Господарського кодексу України; ст.ст. 1, 4, 12, 22, 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу міста Харкова (вул. Пушкінська, буд.61, м. Харків, 61024, п/р 00219 в ГУ ДКСУ у Харківській, області, МФО 851011, ) на користь Акціонерної компанії "Харківобленерго" (вул. Плеханівська, 149, м. Харків, 61037, на п/р НОМЕР_1 в АТ "Райффайзен Банк Аваль", м. Київ, МФО 38085, ) 1742,84 грн. - за ППЕ (перевищення договірних величин) за грудень 2015 року.

Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу міста Харкова (вул. Пушкінська, буд.61, м. Харків, 61024, п/р 00219 в ГУ ДКСУ у Харківській, області, МФО 851011, ) на користь Акціонерної компанії "Харківобленерго" (вул. Плеханівська, 149, м. Харків, 61037, на п/р НОМЕР_2 в АТ "Райффайзен Банк Аваль", м. Київ, МФО 38085, ) , пеню в сумі 96,72 грн. за період з серпня по грудень 2015 р., 39,96 грн. - 3% річних за період з серпня 2015 р. по березень 2016 р., витрати по сплаті судового збору в сумі 1378,00 грн.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення пені в розмірі 96,72 грн. відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку для оскарження. Зазначений строк обчислюється з дня підписання повного тексту рішення. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 29.06.2016 р.

Суддя Г.І. Сальнікова