ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" червня 2016 р.Справа № 922/1336/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Ольшанченка В.І.

при секретарі судового засідання Цірук О.М.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (м. Київ)
до Борівського комунального підприємства теплових мереж (Харківська обл., смт. Борова)
про стягнення 157310,41 грн.,
за участю представників:

позивача - гол. юрисконсульта Відділу претензійно-позовної роботи Управління претензійно-позовної роботи Юридичного департаменту ОСОБА_1 (довіреність №14-88 від 18.04.2014 р.),

відповідача - ОСОБА_2 (довіреність від 30.09.2013 р.),

ВСТАНОВИВ:

Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь суму, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, що складає 89879,43 грн., 3% річних у розмірі 8596,56 грн. та пеню у розмірі 58834,42 грн.

Відповідач у відзиві на позовну заяву, заперечує проти позову та просить відмовити у стягненні інфляційних витрат у розмірі 89879,10 грн., 3% річних у розмірі 8524,12 грн., пені у розмірі 58496,34 грн. та судового збору, посилаючись на те, що при розрахунку санкцій позивач не врахував правову позицію Вищого господарського суду України по справі №904/7976/14 від 25.03.2015 р., в зв'язку з чим відповідач зробив свій розрахунок санкцій, який виключає недоліки, допущені у розрахунку позивача, та вказує, що згідно його розрахунку інфляційні витрати складуть 0,33 грн., 3% річних - 72,44 грн. та пеня складе 338,08 грн.

08.06.2016 р. розгляд справи був відкладений на 13.06.2016 р. о 12:30 год.

Позивач надав письмові заперечення на відзив відповідача, а також письмові пояснення по справі.

Відповідач надав письмові пояснення на ухвалу від 26.04.2016 р.

13.06.2016 р. в судовому засіданні була оголошена перерва до 15.06.2016 р. о 12:30 год.

Відповідач надав письмові пояснення по справі та додаткові документи.

Дослідивши матеріали справи та вислухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

17.12.2013 р. між позивачем та відповідачем був укладений договір №1882/14-ТЕ-32 купівлі-продажу природного газу (надалі - договір), за яким продавець (позивач) зобов'язується передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець (відповідач) зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ (надалі - газ) на умовах цього договору.

Згідно з п. 1.2 договору газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями, національними творчими спілками та їх регіональними осередками (крім обсягів, що використовуються для комерційної діяльності).

Відповідно до п. 2.1 договору продавець передає покупцеві з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року газ обсягом до 1600 тис. куб. м., у тому числі по місяцях кварталів (тис. куб. м.).

Згідно з п. 3.1 договору продавець передає покупцю газ у пунктах приймання-передачі газу на вхідній запірній/відключаючій арматурі покупця.

Право власності на газ переходить від продавця до покупця в пунктах приймання-передачі. Після переходу права власності на газ покупець несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, пов'язану з правом власності на газ.

Відповідно до п. 3.3 договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

Згідно з п. 3.4 договору, не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Відповідно до п. 6.1 договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 11 зазначеного договору сторони визначили, що договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2014 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

У додатковій угоді №1 від 31.01.2014 р. до договору сторони змінили пункт 5.2 статті 5 до договору - "Ціна газу", а також пункт 12 "ОСОБА_2 та реквізити сторін" в частині банківських реквізитів продавця.

У додатковій угоді №2 від 29.04.2014 р. до договору сторони виклали пункт 1.2 статті 1 "Предмет договору" у наступній редакції: "газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням.".

На виконання умов договору №1882/14-ТЕ-32 купівлі-продажу природного газу від 17.12.2013 р. позивач поставив протягом січня - грудня 2014 року, а відповідач прийняв природний газ в обсязі 1141,146 тис. куб. м. на загальну суму 1493988,33 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу: від 31.01.2014 р. на загальну суму 397183,78 грн. (за січень 2014 р.), від 28.02.2014 р. на загальну суму 290290,22 грн. (за лютий 2014 р.), від 31.03.2014 р. на загальну суму 184180,88 грн. (за березень 2014 р.), від 30.04.2014 р. на загальну суму 50688,30 грн. (за квітень 2014 р.), від 31.10.2014 р. на загальну суму 67609,70 грн. (за жовтень 2014 р.), від 30.11.2014 р. на загальну суму 221157,91 грн. (за листопад 2014 р.) та від 31.12.2014 р. на загальну суму 282877,54 грн. (за грудень 2014 р.).

Проте, відповідач не виконав взяті на себе зобовязання у строк, встановлений п. 6.1 договору №1882/14-ТЕ-32 купівлі-продажу природного газу від 17.12.2013 р., внаслідок чого у нього утворилася заборгованість.

Крім того, між Головним управлінням Державної казначейської служби України в Харківській області (надалі - сторона №1), Департаментом фінансів Харківської обласної державної адміністрації (надалі - сторона №2), Борівським комунальним підприємством теплових мереж (надалі сторона №3, відповідач) та Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (надалі сторона остання, позивач) були укладені спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету, а саме за №399 від 20.02.2014 р., №612 від 18.03.2014 р., №835 від 14.04.2014 р., №1140 від 16.05.2014 р., №2166 від 17.11.2014 р., №2384 від 16.12.2014 р. та №75 від 20.01.2015 р.

Предметом вказаних спільних протокольних рішень є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 р. №20 "Про затвердження порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" (зі змінами).

За умовами п. 2.5 зазначених рішень Борівське комунальне підприємство теплових мереж, після отримання відповідних коштів з державного бюджету, перераховує ці кошти позивачу, за природний газ 2014 року (за січень квітень 2014 р. та за жовтень грудень 2014 р.) згідно з договором від 17.12.2013 р. №1882/14-ТЕ-32.

В пункті 3 вищенаведених спільних протокольних рішень сторони визначили порядок та строки проведення взаєморозрахунків, зокрема, що усі учасники розрахунків не пізніше наступного дня після зарахування коштів на їх рахунок перераховують кошти наступному учаснику розрахунків.

На виконання умов вищевказаних спільних протокольних рішень, відповідачем була перерахована на рахунок позивача заборгованість за договором №1882/14-ТЕ-32 від 17.12.2013 р., що підтверджується платіжними дорученнями №47 від 24.02.2014 р. на суму 194568,00 грн., №48 від 21.03.2014 р. на суму 168367,00 грн., №49 від 22.04.2014 р. на суму 89345,00 грн., №50 від 19.05.2014 р. на суму 39804,00 грн., №51 від 21.11.2014 р. на суму 28483,00 грн., №15 від 22.12.2014 р. на суму 120000,00 грн. та №52 від 22.01.2015 р. на суму 237685,00 грн.

Також, 24.09.2014 р. між Головним управлінням Державної казначейської служби України в Харківській області (сторона перша), Департаментом фінансів Харківської обласної державної адміністрації (сторона друга), Департаментом житлово-комунального господарства та розвитку інфраструктури Харківської обласної державної адміністрації (сторона третя), Борівським комунальним підприємством теплових мереж (сторона четверта, відповідач) та Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (сторона остання, позивач) був укладений договір №368/30 про організацію взаєморозрахунків (відповідно до пункту 2 статті 16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік") (надалі договір №368/30), предметом якого є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до пункту 24 статті 14 та пункту 2 статті 16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" і Порядку та умов надання у 2014 році субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 січня 2014 р. №30.

Пунктом 7 вказаного вище договору №368/30 визначено, що сторона четверта (відповідач) перераховує на рахунок сторони останньої (позивача) кошти у сумі 430259,18 грн., у тому числі податок на додану вартість 71709,86 грн., для погашення заборгованості за спожитий природний газ за 2014 рік згідно з договором від 17.12.2013 р. №1882/14-ТЕ-32.

В п.п. 2 п. 10 договору про організацію взаєморозрахунків №368/30, з метою виконання договору сторони зобовязалися не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору, а в пункті 15 цього договору сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодної претензій стосовно предмета договору.

За договором №368/30 від 24.09.2014 р. відповідачем 15.10.2014 р. була проведена позивачу оплата за спожитий природний газ в сумі 430259,18 грн., що підтверджується платіжним дорученням №9 від 15.10.2014 р. на суму 430259,18 грн.

Таким чином, відповідач повністю оплатив поставлений позивачем природний газ, що підтверджується операціями по підприємству "Борівське КПТМ" з 01.01.2014 р. по 30.11.2015 р. по договору "1882/14-ТЕ-32" (а.с.30).

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно з ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 ЦК України встановлює обовязковість договору для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Пунктом 7.2 договору №1882/14-ТЕ-32 купівлі-продажу природного газу від 17.12.2013 р. передбачено, що у разі невиконання покупцем пункту 6.1 умов цього договору він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

На підставі вказаного позивач нарахував відповідачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за зобов'язаннями січня 2014 р. - з 15.02.2014 р. по 26.04.2014 р., за зобов'язаннями лютого 2014 р. - з 15.03.2014 р. по 16.10.2014 р., за зобов'язаннями березня 2014 р. - з 15.04.2014 р. по 16.10.2014 р., за зобов'язаннями квітня 2014 р. - з 15.05.2014 р. по 16.10.2014 р., за зобов'язаннями жовтня 2014 р. - з 15.11.2014 р. по 25.11.2014 р., за зобов'язаннями листопада 2014 р. - з 15.12.2014 р. по 25.12.2014 р. та за зобов'язаннями грудня 2014 р. - з 15.01.2015 р. по 20.05.2015 р. в загальній сумі 58834,42 грн.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач нарахував відповідачу за зобов'язаннями січня 2014 р. - з 15.02.2014 р. по 26.04.2014 р., за зобов'язаннями лютого 2014 р. - з 15.03.2014 р. по 16.10.2014 р., за зобов'язаннями березня 2014 р. - з 15.04.2014 р. по 16.10.2014 р., за зобов'язаннями квітня 2014 р. - з 15.05.2014 р. по 16.10.2014 р., за зобов'язаннями жовтня 2014 р. - з 15.11.2014 р. по 25.11.2014 р., за зобов'язаннями листопада 2014 р. - з 15.12.2014 р. по 25.12.2014 р. та за зобов'язаннями грудня 2014 р. - з 15.01.2015 р. по 20.05.2015 р. - 3% річних в загальній сумі 8596,56 грн. і інфляційні в загальній сумі 89879,43 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, спірні правовідносини виникли між сторонами у даній справі внаслідок прострочення відповідачем строків оплати за поставлений позивачем природний газ за договором №1882/14-ТЕ-32 купівлі-продажу природного газу від 17.12.2013 р., що використовується виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням.

Відносини, що виникають у звязку з виробництвом, транспортуванням, постачанням і використанням теплової енергії, державним наглядом за режимами споживання теплової енергії, безпечною експлуатацією теплоенергетичного обладнання та безпечним виконанням робіт на обєктах у сфері теплопостачання субєктами господарської діяльності незалежно від форм власності, врегульовані Законом України "Про теплопостачання".

Статтею 8 Закону України "Про теплопостачання" передбачено, що державна підтримка у сфері теплопостачання надається відповідно до обсягів коштів, передбачених Законом про Державний бюджет України та місцевими бюджетами на відповідний рік, а також коштів на проведення науково-дослідних робіт з удосконалення систем теплопостачання та енергозбереження.

На виконання Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік", Кабінетом Міністрів України була прийнята постанова від 29.01.2014 р. №30 (надалі Постанова №30), якою затверджено порядок та умови надання у 2014 році субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у звязку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування.

Зазначений Порядок та умови визначають механізм надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування (далі субвенція) (п. 1 Порядку).

Пунктом 4 Постанови №30 визначено, що підставою для проведення розрахунків з погашення заборгованості є договір про організацію взаєморозрахунків, який укладається підприємствами, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію населенню або надають населенню послуги з централізованого водопостачання та водовідведення (далі - надавачі послуг), та іншими учасниками розрахунків з погашення заборгованості (далі - учасники розрахунків).

Механізм перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету рентної плати за користування надрами для видобування природного газу та газового конденсату і податку на додану вартість, що сплачується Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" та ПАТ "Укртрансгаз" (далі - субвенція), визначено Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. №20.

Згідно абзацу 4 пункту 7 Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, розрахунки проводяться за згодою учасників на підставі актів звіряння або договорів, які визначають величину щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг), і спільних протокольних рішень, підписаних усіма учасниками таких розрахунків.

Відповідно до абзацу 7 пункту 7-1 зазначеного Порядку перерахування деяких субвенцій, зарахування коштів на рахунки Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" та ПАТ "Укртрансгаз" у системі електронного адміністрування податку на додану вартість вважається завершенням розрахунку за спільними протокольними рішеннями в частині зарахування податку на додану вартість до бюджету.

Відповідач виконав свої зобовязання по сплаті коштів за договором №1882/14-ТЕ-32 від 17.12.2013 р. в порядку та строки, визначені умовами договору №368/30 про організацію взаєморозрахунків від 24.09.2014 р., та умовами спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ, що підтверджується вищевказаними платіжними дорученнями.

Відповідно до ст.ст. 546 і 549 ЦК України, пеня є одним із видів забезпечення виконання зобов'язання.

Згідно положень ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Уклавши договір про організацію взаєморозрахунків та спільні протокольні рішення, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору №1882/14-ТЕ-32 купівлі-продажу природного газу від 17.12.2013 р.

Тобто, відповідно до умов договору про організацію взаєморозрахунків строк виконання зобовязань по оплаті заборгованості за спожитий природний газ згідно договору купівлі-продажу природного газу від 17.12.2013 р. повязаний з моментом перерахування територіальним органом казначейства грошових коштів з державного бюджету України.

Як зазначалося вище, сума заборгованості 1493988,33 грн. була повністю погашена відповідачем перед позивачем після виконання умов договору про організацію взаєморозрахунків №368/30 від 24.09.2014 р. та спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Вищого господарського суду України №924/1808/14 від 26.03.2015 р., №908/3435/14 від 12.05.2015 р., №922/2340/13 від 16.07.2015 р., №914/165/15 від 28.07.2015 р., та у постановах Верховного Суду України (у справі №14/108 від 30.09.2014 р., №14/099 від 23.09.2014 р.).

Отже, для застосування санкцій, передбачених пунктом 7.2 договору та наслідків за порушення грошового зобовязання, визначених ч. 2 ст. 625 ЦК України необхідно, щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, встановлених договорами про організацію взаєморозрахунків. Однак, договором про організацію взаєморозрахунків сторони засвідчили, що після виконання даного договору вони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмета договору, тобто, після виконання договору №368/30 від 24.09.2014 р. позивач, як сторона договору про організацію взаєморозрахунків, не повинен мати будь-яких претензій до відповідача по договору купівлі-продажу.

Відповідні висновки викладені в постановах Верховного Суду України від 09.09.2014 р. у справах №5011-1/1043-2012-42/528-2012 (№3-105гс14), №5011-35/1533-2012-19/522-2012 (3-101гс14), №5011-35/1272-2012-42/527-2012 (№3-102гс14), від 25.03.2015 р. у справі №924/1265/13 та у постанові Верховного Суду України у справі №924/1230/14 (3-322гс15) від 01.07.2015 р.

Крім того, як розяснено у постанові Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 р. №62-97р; цього листа вміщено в газеті "Бизнес" від 29.09.1997 №39, а також в інформаційно-пошукових системах "Законодавство" і "Ліга" (п. 3.2 постанови).

Втім, розрахунок інфляційних витрат наданий позивачем зроблений з порушенням роз'яснень, викладених у пункті 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань".

Так, у розрахунках інфляційних витрат, зроблених позивачем, беруться індекси інфляції за місяць виникнення заборгованості, зокрема, заборгованість виникла у листопаді 2014 р. і позивачем береться індекс інфляції листопада місяця, коли потрібно було розраховувати інфляційні витрати, починаючи з індексу інфляції того місяця, якій слідує за місяцем, у якому виникла заборгованість, тобто наступного місяця, тому у даному випадку потрібно було нараховувати інфляційні витрати починаючи з індексу інфляції за грудень 2014 р., у разі якщо у грудні існує будь-яка заборгованість), що не відповідає вище наведеним роз'ясненням.

Також, при розрахунку пені, інфляційних та 3% річних позивач не врахував правову позицію Вищого господарського суду України по справі №904/7976/14 від 25.03.2015 р., де він зазначив, що у відповідності до пункту 1.9 постанови №14 від 17.12.2013 р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань" Пленум Вищого господарського суду України роз'яснив, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань, пені та 3% річних.

Так, у розрахунку, зробленому позивачем за зобов'язаннями листопада 2014 р. він не виключає від суми зобовязань, яка виникла на 15.12.2014 р., суму оплати, що була зроблена на 15.12.2014 р. у розмірі 8722,31 грн.

Відповідач зробив контррозрахунок інфляційних витрат, 3% річних та пені, який надав до суду, згідно якого інфляційні витрати складають 0,33 грн., 3% річних складають 72,44 грн. і пеня складає 338,08 грн., з якими він згоден.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач не надав доказів оплати пені, 3% річних та інфляційних.

Згідно з ч. 5 ст. 78 ГПК України, у разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Встановивши, що дії відповідача по визнанню позовних вимог в частині стягнення інфляційних витрат в сумі 0,33 грн., 3% річних в сумі 72,44 грн. і пені в сумі 338,08 грн. не суперечать законодавству і не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб, суд вважає позовні вимоги в цій частині обґрунтованими, доведеними і підлягаючими задоволенню. В решті позовних вимог суд відмовляє.

Відповідно до ст. 49 ГПК України з відповідача належить стягнути на користь позивача судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 193 ГК України, ст.ст. 525, 526, 530, 610, 611, 625, 629, 655 ЦК України, ст.ст. 33-35, 43, 49, 78, 82-85 ГПК України,

ВИРІШИВ:

В позові відмовити частково.

Стягнути з Борівського комунального підприємства теплових мереж (63801, Харківська обл., смт. Борова, вул. Поштова, буд. 3. Код ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 6. Код ) інфляційні витрати в сумі 0,33 грн., 3% річних в сумі 72,44 грн., пеню в сумі 338,08 грн. та судовий збір в сумі 6,14 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 17.06.2016 р.

Суддя ОСОБА_3