ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2016 рокуСправа № 912/2139/16
Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Шевчук О.Б. розглянув у відкритому судовому засіданні справу № 912/2139/16

за позовом Приватного підприємства "Валентина", Вінницька область, м. Бершадь

до Фермерського господарства "Олена", Кіровоградська область, м. Гайворон

про стягнення 343941,00 грн

за участю представника позивача - ОСОБА_1, довіреність від 09.09.2015.

Приватне підприємство "Валентина" звернулося до господарського суду з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості за договором №2/05 від 14.05.2015 в розмірі 343941,00 грн, з яких: 118000,00 грн - основний борг, 215940,00 грн - пеня, 7673,00 - інфляційні втрати, з покладенням витрат по сплаті судового збору на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань по оплаті поставленого товару за договором №2/05 від 14.05.2015.

Ухвалою від 31.05.2015 господарський суд прийняв позовну заяву до розгляду, порушив провадження у справі, справу призначив до розгляду у судовому засіданні 21.06.2016 та витребував від сторін необхідні для розгляду справи по суті докази.

Одночасно з поданням позову позивачем заявлено вимогу про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачу.

Ухвалою від 31.05.2016 господарський суд відмовив у задоволенні заяви Приватного підприємства "Валентина" про забезпечення позову.

Присутній у судовому засіданні 21.06.2016 представник позивача підтримав позовні вимоги та наполіг на задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду даної справи, однак відзив на позов не подав, явку повноважного представника в судове засіданні 21.06.2016 не забезпечив.

Стаття 75 Господарського процесуального кодексу України передбачає можливість розгляду справи за наявними в ній матеріалами, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано.

Розглянувши наявні матеріали справи, оглянувши надані позивачем оригінали документів, копії яких містяться в матеріалах справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

14.05.2015 між Приватним підприємством "Валентина" (надалі - ПП "Валентина", продавець) та Фермерським господарством "Олена" (надалі - ФГ "Олена", покупець) укладено договір купівлі продажу №2/05 (надалі - договір, а.с. 9).

Відповідно до пункту 1.1. даного договору продавець зобов'язується передати у власність покупця Гібрид кукурудзи Гран-210 в кількості 100 п.о. та Гібрид кукурудзи Солонянський в кількості 100 п.о. (далі-товар), а покупець - прийняти та оплатити його.

Покупець зобов'язується прийняти товари від покупця і здійснити оплату в строки не пізніше 01.10.2015. Покупець має право оплатити за товар аванс (пункт 2.2 договору).

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань (пункт 7.1. договору).

З матеріалів справи вбачається, що позивач на виконання умов договору передав відповідачу продукції на загальну суму 118000,00 грн, що підтверджується належним чином засвідченими копіями наступних документів: накладної № 4/05 від 14.05.2016 (а.с. 10) та товарно - транспортної накладної №151 від 14.05.2015 (а.с.23).

Відповідачем поставлений товар отримано через повноважного представника ОСОБА_2, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією довіреності №17 від 14.05.2016 (а.с. 11).

Однак, відповідач оплату за поставлений товар не здійснив.

Отже, відсутність оплати в розмірі 118000,00 грн за поставлений товар відповідно до умов укладеного між сторонами договору і стала підставою для звернення ПП "Валентина" з даною позовною заявою.

Вирішуючи даний спір господарський суд виходить з наступного.

За змістом статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених вказаним Кодексом.

За правилами статей 525, 526, 530 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається .

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (статті 629 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно положень статті 655 цього кодексу за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частин 1, 2 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

За умовами пункту 2.2. договору відповідач зобов'язався здійснити оплату прийнятого товару не пізніше 01.10.2015.

Однак, відповідачем господарському суду не надано доказів перерахування позивачу 118000,00 грн за отриманий товар.

Оскільки, сторонами не надано до матеріалів справи доказів виконання відповідачем зобов'язань за договором щодо оплати поставленого товару в сумі 118000,00 грн у строки визначені договором, господарський суд дійшов висновку, що позивачем правомірно заявлено до стягнення 118000,00 грн боргу, відтак позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 215940,00 грн пені.

Вирішуючи спір у цій частині господарський суд враховує наступне.

Згідно статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання.

Відповідно до пункту 5.2. договору за прострочення платежу покупець сплачує продавцю пеню в розмірі 1% від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу.

Враховуючи умови договору та приписи частини 6 статті 232 Господарського кодексу України позивачем нараховано пеню в сумі 215940,00 грн, виходячи із розрахунку: 118000,00 грн х 1% х 183 дні.

В той же час, відповідно до положень статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Господарський суд враховує також вимоги пункту 2.9. постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" № 14 від 17.12.2013 з подальшими змінами, де зазначено, що за приписом статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та частини другої статті 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки.

Отже, враховуючи норми чинного законодавства, господарський суд дійшов висновку, що з відповідача підлягає стягненню пеня в розмірі, який обчислюється з урахуванням подвійної облікової ставки НБУ, розрахована за 183 дні, а саме: за період з 02.10.2015 по 01.04.2016 включно, та складає 25995,37 грн/

Крім того, позивачем заявлено до стягнення 3% річних в розмірі 2328,00 грн та 7673,00 грн інфляційних втрат від простроченої суми .

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Як вбачається із розрахунку позивача наведеного в позовній заяві, останній, у зв'язку з несвоєчасним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань, просить стягнути з ФГ "Олена" 2328,00 грн 3% річних за 240 днів прострочення..

Тоді як за розрахунком господарського суду стягненню з відповідача підлягає 3% річних в розмірі 2323,72 грн за 240 днів за період прострочення з 02.10.2015 по 28.05.2016 на суму основного боргу 118000,00 грн.

Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 7673,00 грн інфляційних втрат за період з жовтня 2015 по квітень 2016 включно підлягають задоволенню господарським судом в повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково, а саме в частині стягнення з ФГ "Олена" заборгованості в розмірі 153992,09 грн, з яких: 118000,00 грн - основна заборгованість, 2323,72 грн - 3% річних, 7673,00 грн - інфляційні втрати, 25995,37 грн - пеня.

В іншій частині в задоволенні позову слід відмовити.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, господарський суд враховує, що при зверненні до господарського суду з даним позовом було сплачено судовий збір в розмірі 5768,11 грн, оскільки одночасно з поданням позову, позивачем було заявлено вимогу про забезпечення позову в порядку статей 66, 67 Господарського процесуального кодексу України шляхом накладення арешту на майно або грошові суми, що належить ФГ "Олена".

Ухвалою від 31.05.2016 господарським судом у задоволенні заяви ПП "Валентина" про вжиття заходів до забезпечення позову відмовлено.

З огляду на викладене на підставі статті 49 Господарського процесуального України витрати по сплаті судового збору в сумі 5159,11 грн покладаються на відповідача, в сумі 689,00 грн (за розгляд заяви про забезпечення позову) - на позивача.

Керуючись статтями 33, 34, 43, 49, 75, 82-85, 116, 117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фермерського господарства "Олена" (26300, Кіровоградська область, м. Гайворон, вул. Шкільна, 1, ідентифікаційний код 20657357) на користь Приватного підприємства "Валентина" (24400, Вінницька область, м. Бершадь, вул. Героїв України, 15, ідентифікаційний код 30072467) - заборгованість в розмірі 153992,09 грн, з яких: 118000,00 грн - основна заборгованість, 2323,72 грн - 3% річних, 7673,00 грн - інфляційні втрати, 25995,37 грн - пеня, а також 5159,11 грн судового збору.

В іншій частині в задоволені позову відмовити.

Наказ видати позивачу після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його підписання до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Кіровоградської області.

Копію рішення направити відповідачу (Кіровоградська область, м. Гайворон, вул. Шкільна, 1).

Повне рішення складено 24.06.16.

Суддя О.Б. Шевчук