ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2016 року Справа № 915/567/16

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Олейняш Е.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві справу

за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю САНА-ГРУП, вул. Мостобудівників, 17/12, м. Миколаїв, 54030 ()

до відповідача ОСОБА_2 комунального підприємства Миколаївводоканал, вул. Чигрина, 161, м. Миколаїв, 54055 ()

про стягнення заборгованості в сумі 996 180, 34 грн., у тому числі: 971 844, 00 грн. суми основного боргу; 24 336, 34 грн. пені.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_3, довіреність від 11.05.2016 року;

від відповідача: представник не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Миколаївської області звернулось ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю САНА-ГРУП з позовними вимогами до відповідача ОСОБА_2 комунального підприємства Миколаївводоканал про стягнення заборгованості у розмірі 996 180, 34 грн., з яких: 971 844, 00 грн. - основного боргу внаслідок невиконання грошового зобовязання щодо оплати за поставлений товар згідно договору від 19 січня 2016 року за № 19/01-16 та 24 336, 34 грн. - пені за прострочення терміну оплати.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 18.05.2016 року прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі. Розгляд справи призначено в судовому засіданні на 07.06.2016 року.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 07.06.2016 року розгляд справи відкладено на 22.06.2016 року.

В судовому засіданні 22.06.2016 року судом відповідно до ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

21.06.2016 року до господарського суду Миколаївської області від позивача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю САНА-ГРУП надійшло клопотання вх. № 1136/16 про уточнення позовних вимог, у якому позивач просив суд стягнути заборгованість у розмірі 984 062, 67 грн., з яких: 971 844, 00 грн. - основного боргу внаслідок невиконання грошового зобовязання щодо оплати за поставлений товар згідно договору від 19 січня 2016 року за № 19/01-16 та 12 218, 67 грн. - пені за прострочення терміну оплати (арк. 134-135).

Подану заяву долучено судом до матеріалів справи.

Керуючись ч. 4 ст. 22 ГПК України, заява про уточнення розміру позовних вимог прийнята судом до розгляду.

21.06.2016 року до господарського суду Миколаївської області від позивача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю САНА-ГРУП надійшла заява вх. 11138/16 про збільшення розміру позовних вимог (арк. 136-137), в якій позивач, керуючись ст. 22 ГПК України, просив суд стягнути з ОСОБА_2 комунального підприємства Миколаївводоканал на користь ОСОБА_4 САНА-ГРУП заборгованість у розмірі 998 393, 22 грн., з яких: 971 844, 00 грн. - основного боргу внаслідок невиконання грошового зобовязання щодо оплати за поставлений товар згідно договору від 19 січня 2016 року за № 19/01-16 та 26 549, 00 грн. - неустойки за прострочення терміну оплати (арк. 136-137).

В судовому засіданні 22.06.2016 року представник позивача подану заяву підтримав та просив суд прийняти її до розгляду.

Розглянувши подану заяву, суд встановив наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Пунктом 3.11 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року з останніми змінами "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" визначено наступне.

ГПК, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як:

- подання іншого (ще одного) позову, чи

- збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи

- об'єднання позовних вимог, чи

- зміну предмета або підстав позову.

У будь-якому з таких випадків позивачем має бути додержано правил вчинення відповідної процесуальної дії, а недотримання ним таких правил тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ГПК та зазначені в цій постанові.

Розглянувши заяву про збільшення розміру позовних вимог, судом встановлено, що виходячи зі змісту заяви, остання є заявою про зміну предмета позову (заявлено вимогу про стягнення неустойки, а не пені), а також одночасно заявою про збільшення розміру позовних вимог в частині розрахунку неустойки (збільшено період нарахування). Судом встановлено, що подана заява подана позивачем до початку розгляду справи по суті, відповідає вимогам чинного процесуального законодавства та не порушує чиї-небудь права. Заява прийнята судом до розгляду. Позовні вимоги розглядаються судом з урахуванням заяви вх. 11138/16 від 21.06.2016 року.

Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві, та просив суд позов задовольнити. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив наступне.

Між ОСОБА_4 САНА-ГРУП (постачальник) та МКП Миколаївводоканал (покупець) 19 січня 2016 року був укладений договір за № 19/01-16.

За період з 03.02.2016 року по 08.04.2016 року позивачем поставлено палива на загальну вартість 1 663 942, 00 грн. Відповідачем частково сплачено за поставлений товар в сумі 692 098, 00 грн. Таким чином, заборгованість за договором становить 971 844 грн.

В звязку з неналежним виконанням зобовязань за договором поставки позивачем нараховано відповідачу неустойку в сумі 26 549, 00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані положеннями ст. 509, 526, 530, 549, 610, 626, 629, 901, 903 ЦК України, ст. 193 ГК України та умовами договору.

Відповідач не скористався наданим йому ст. 22 ГПК України правом та в судові засідання повноважного представника не направив, письмового відзиву по суті спору не подав, хоча про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення, які наявні в матеріалах справи (арк. 27, 132).

При цьому, судом враховано наступне.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року з останніми змінами "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до ст. 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

Між ОСОБА_2 комунальним підприємством Миколаївводоканал (покупець) та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю САНА-ГРУП (постачальник) було укладено договір поставки № 19/01-16 від 19.01.2016 року, відповідно до умов якого постачальник зобовязався у 2016 році поставити покупцеві товари, зазначені в п. 1.2 цього договору (товар), а покупець - прийняти і оплатити такі товари (п. 1.1 Договору ) (арк. 9-10).

Договір підписано та скріплено печатками сторін.

Відповідно до п. 6.1 Договору цей договір набирає чинності з моменту підписання договору і діє до 31 грудня 2016 року та може бути розірваний за згодою сторін.

Доказів визнання недійсним або розірвання договору суду не подано.

В силу ст. ст. 11, 202, 509 ЦК України між сторонами на підставі Договору виникли зобовязальні відносини.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Умовами Договору сторони передбачили наступне.

Відповідно до п. 1.1 Договору постачальник зобовязався у 2016 році поставити покупцеві товари, зазначені в п. 1.2 цього договору (товар), а покупець - прийняти і оплатити такі товари.

Відповідно до п. 1.2 Договору найменування товару: паливо рідке та газ; оливи мастильні (код 19.20.2 за ДК 016-2010).

Відповідно до п. 1.4 Договору товар поставляється окремими партіями, кількість яких визначається покупцем. Кожна партія товару поставляється по заявці покупця.

Відповідно до п. 3.1 Договору загальна ціна цього договору становить 7 918 180, 70 грн. (сім млн. девятсот вісімнадцять тис. сто вісімдесят грн. 70 коп.).

Ціни та товар, який поставляється за цим договором:

- бензин А 92 налив у кількості 351 134 л за ціною 12, 10 грн. за од. з ПДВ;

- дизельне пальне наливом у кількості 324 486 л за ціною 11, 30 грн. за од. з ПДВ;

- бензин розчинний БР-1 «Галоша» у кількості 135 л за ціною 20, 50 грн. за од. з ПДВ.

Відповідно до п. 4.1 Договору поставка товару здійснюється у строк 3 робочі дні з дня подання заявки покупцем, наданої або у письмовій формі за допомогою факсимільного звязку або електронною поштою.

Відповідно до п. 5.2 Договору оплата за договором здійснюється на підставі виставленого рахунку постачальника протягом 20 календарних днів з моменту поставки товару шляхом перерахування на поточний рахунок постачальника 100 % вартості товару, що передається згідно поданої заявки.

Відповідно до 8.1, п. 8.4 Договору покупець зобовязаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлений товар, а постачальник має право своєчасно та в повному обсязі отримувати плату за передані товари.

Судом встановлено наступне.

На виконання умов договору позивачем ОСОБА_4 САНА-ГРУП за період з 03.02.2016 року по 08.04.2016 року поставлено відповідачу МКП Миколаївводоканал товар на загальну суму 1 663 942, 00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними та товарно - транспортними накладними на відпуск нафтопродуктів (арк. 30-36, 38-45, 48-53, 55-56, 58-79, 81-92).

Відповідач отримав товар на підставі довіреностей, а саме: довіреність № 49 від 03.02.2016 року, довіреність № 96 від 12.02.2016 року, довіреність № 126 від 26.02.2016 року, довіреність № 169 від 01.03.2016 року, довіреність № 226 від 01.04.2016 року (арк. 37, 46, 47, 54, 57, 80).

На виконання умов договору позивач виставляв відповідачу рахунки на оплату товару (арк. 94-119). Як вбачається з письмових пояснень позивача докази направлення рахунків відсутні, оскільки рахунки виставлялись відповідачу нарочним (арк. 93).

Відповідачем МКП Миколаївводоканал частково оплачено отриманий товар в сумі 692 098 грн., що підтверджується звітом про дебітові та кредитові операції по рахунку 6967 «САНА-ГРУП ТОВ» (арк. 120-124). Судом також враховано, що підставою для проведення часткової оплати за поставлений товар в призначенні платежу відповідачем вказувались виставлені позивачем рахунки, які наявні в матеріалах справи.

Крім того, позивачем направлялись відповідачу претензії за вих. № 1204-4 від 12.04.2016 року та за вих. № 0504-1 від 05.05.2016 року з вимогою сплатити заборгованість по договору від 19.01.2016 року за № 19/01-16 у розмірі 971 844, 00 грн. (арк. 21-22, 125).

У відповідь на претензії відповідачем направлено позивачу лист-відповідь № 759/36 від 10.05.2016 року з вимогою надати всі документи, які підтверджують заявлені в претензії вимоги (арк. 24).

Відповідно до підписаного та скріпленого печатками сторін Акту звірки взаємних розрахунків за період з 01.04.2016 року по 29.04.2016 року заборгованість відповідача МКП Миколаївводоканал перед позивачем ОСОБА_4 САНА-ГРУП становить 971 844 грн. (арк. 23).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Враховуючи, що умовами п. 5.2 договору строк оплати товару погоджено сторонами з відстрочкою платежу протягом 20 календарних днів з моменту поставки товару, тобто чітко визначено строк оплати, який не ставиться у залежність від дати отримання рахунків, суд дійшов висновку, що строк оплати по всім здійсненим поставкам товару настав. Однак, відповідачем порушено взяте на себе зобов'язання щодо оплати товару. Відповідачем не подано суду доказів оплати заборгованості в розмірі 971 844, 00 грн. (1 663 942, 00 грн. - 692 098 грн.), як і не спростовано факту наявності вказаної заборгованості.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість та підставність позовних вимог в частині стягнення 971 844, 00 грн. Позовні вимоги в частині стягнення 971 844, 00 грн. є підставними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача неустойки, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Стаття 549 ЦК України встановлює, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 230 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Відповідно до ч. 6 ст. 230 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 9.3 Договору за порушення сторонами строків виконання їхніх зобовязань за цим договором, винна сторона виплачує іншій стороні неустойку у розмірі не нижче облікової ставки НБУ за кожен день затримки; у випадку невиконання або неналежного виконання однією із сторін інших зобовязань за цим договором, винна сторона відшкодовує іншій стороні збитки, включаючи втрачену вигоду.

Позивачем здійснено нарахування відповідачу неустойки на загальну суму 26 549, 22 грн. за порушення строків проведення оплати за товар. Детальний розрахунок неустойки, здійснений позивачем, наявний в матеріалах справи (арк. 136-137).

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок розміру неустойки, судом встановлено, що позивачем при визначенні періоду нарахування не враховано вихідні та святкові дні (ст. 253, ч. 5 ст. 254 ЦК України), крім того при розрахунку допущено помилки шляхом заокруглення облікової ставки НБУ (арк. 136). Здійснивши перерахунок розміру неустойки за допомогою Бази "Законодавство", виходячи з облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується неустойка, від суми простроченого платежу (по кожній поставці окремо) за кожний день прострочення в межах шестимісячного строку з урахуванням здійснених відповідачем оплат, судом встановлено, що розмір неустойки по договору поставки становить 26 401, 39 грн. Розрахунок неустойки здійснено по 07.06.2016 року включно (як заявлено позивачем). Детальний розрахунок неустойки, здійснений судом, наявний в матеріалах справи (арк. 141-142).

Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача неустойки в розмірі 26 401, 39 грн. є обгрунтованою, підставною та підлягає задоволенню. В решті неустойки в сумі 147, 83 грн. слід відмовити у зв'язку з безпідставністю.

Частина 1 ст. 15 ЦК України встановлює, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Вказаною нормою обов'язок доказування покладений на сторони процесу. Доказування полягає у поданні доказів сторонами та доведенні їх переконливості суду.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір слід відшкодувати позивачу з відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. 22, 33, 34, 43, 49, 75, ст. 82 - 84 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

позов задовольнити частково.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 комунального підприємства Миколаївводоканал, вул. Чигрина, 161, м. Миколаїв, 54055 () на користь позивача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю САНА-ГРУП, вул. Мостобудівників, 17/12, м. Миколаїв, 54030 ():

- 971 844, 00 грн. (девятсот сімдесят одна тисяча вісімсот сорок чотири грн. 00 коп.) - основного боргу внаслідок невиконання грошового зобов'язання щодо оплати за поставлений товар згідно договору від 19.01.2016 року за № 19/01-16;

- 26 401, 39 грн. (двадцять шість тисяч чотириста одна грн. 39 коп.) - неустойки за прострочення терміну оплати;

- 14 973, 68 грн. (чотирнадцять тисяч дев'ятсот сімдесят три грн. 68 коп.) - витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати позивачу після набрання рішенням законної сили.

Відмовити в позові в частині стягнення 147, 83 грн. (сто сорок сім грн. 83 коп.) - неустойки за прострочення терміну оплати.

Судовий збір в розмірі 2, 22 грн. (дві грн. 22 коп.) покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Повне рішення складено 24.06.2016 року.

Суддя Е.М. Олейняш