ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"05" липня 2016 р. Справа № 926/940/16

За позовом регіонального відділення Фонду державного майна України по Чернівецькій області, м. Чернівці

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, смт. Кельменці Чернівецької області

про стягнення неустойки в розмірі 17904,32 грн.

Суддя Т.І. Ковальчук

Представники:

Позивача ОСОБА_2, дов. № 10-08-04675 від 11.12.2015 р.

Відповідача ФОП ОСОБА_1, ОСОБА_3, адвокат

СУТЬ СПОРУ:

Позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення 17904,32 грн. неустойки за неповернення орендованого майна.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що по закінченню строку дії укладеного сторонами договору оренди нерухомого майна № 409 від 03.01.2013 р. позивач письмово повідомив відповідача про припинення договору та просив повернути орендоване майно по акту приймання-передавання балансоутримувачу УДКСУ у Кельменецькому районі Чернівецької області, однак відповідач своєчасно не повернув орендовані приміщення, допустив прострочку протягом періоду з 02.01.2016 р. по 22.02.2016 р., у звязку з чим повинен сплатити неустойку у розмірі 17904,32 грн. відповідно до пункту 9.2 договору оренди і ст. 785 Цивільного кодексу України.

Провадження у справі порушено ухвалою від 05.05.2016 р., справу до розгляду в судовому засіданні призначено на 26.05.2016 р. за участю представників сторін, позивача зобовязано надати додаткові докази і розрахунки, відповідача зобовязано надати відзив на позов та докази в його обґрунтування.

25 травня 2016 року від позивача надійшли витребувані ухвалою від 05.05.2016 р. документи.

До початку судового засідання 26.05.2016 р. відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому проти вимог РВ ФДМУ по Чернівецькій області заперечив з тих підстав, що до закінчення дії договору оренди він звернувся до регіонального відділення із заявою про продовження дії договору, яка була погоджена балансоутримувачем, й очікував прийняття пропозиції про продовження дії договору, для отримання приміщень представники орендодавця не зявилися, строків повернення майна договір оренди не встановлює, приміщення були ним повернуті по акту, більше того, зазначає відповідач у відзиві, він сплатив орендну плату по договору до дня повернення майна за актом приймання-передавання включно, тому вважає, що не порушив жодних зобовязань щодо повернення орендованого майна (а.с. 32-33).

У ході розгляду справи в судовому засіданні оголошувалися перерви: з 26.05.2016 р. до 11-30 год. 09.06.2016 р., з 09.06.2016 р. до 10-30 год. 24.06.2016 р., з 24.06.2016 р. до 15-00 год. 05.07.2016 р.

У судовому засіданні 05.07.2016 р. відповідач подав розрахунок суми послуг за надану правову допомогу та документи на його підтвердження.

У судовому засіданні 05.07.2016 р. представник позивача позов підтримав, просив задовольнити позов та стягнути з відповідача неустойку за несвоєчасне повернення орендованого майна.

Відповідач ФОП ОСОБА_1 та адвокат ОСОБА_3 проти позову заперечили, пояснили, що вини відповідача у не звільненні приміщень до 22.02.2016 р. немає, оскільки останній очікував продовження дії договору в установленому порядку, в день отримання ним заяви позивача про припинення договору і повернення майна було релігійне свято Святий вечір, а наступні дні свято Різдва Христового, тому він обєктивно не мав змоги повернути приміщення балансоутримувачеві, окрім того, враховуючи зимній період, в будь-якому разі потребував додаткового часу для звільнення приміщень, в яких розміщувалися його майно, пристрої, меблі, офісна техніка тощо, строку повернення майна договір оренди не встановлює, про те, що договір не буде продовжуватися, орендодавець його не повідомив, орендну плату ОСОБА_1 сплатив по день фактичного повернення майна, відтак його вини в несвоєчасному повернення орендованих приміщень немає, що виключає можливість застосування до нього неустойки, передбаченої ст. 785 ЦК України. У звязку з викладеним відповідач та його адвокат просили в задоволенні позову відмовити та стягнути з позивача понесені відповідачем витрати на оплату послуг адвоката в розмірі 5000 грн.

Заслухавши пояснення представника позивача, ФОП ОСОБА_1, адвоката ОСОБА_3, розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суд встановив наступне.

03 січня 2013 року між регіональним відділенням Фонду державного майна України по Чернівецькій області та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 було укладено договір оренди № 409 нерухомого майна, що належить до державної власності (а.с. 11-14).

Відповідно до цього договору РВ ФДМУ по Чернівецькій області (Орендодавець) передав по акту приймання-передавання від 03.01.2013 р., а ФОП ОСОБА_1 (Орендар) прийняв у строкове платне користування частину адмінприміщень А-ІІ (реєстровий номер 36749944.1.АААГБД060), загальною площею 92,7 кв.м (в т.ч. приміщення (1-2) 43,2 кв.м, (1-3) 5,6 кв.м, (1-5) 9,8 кв.м, (1-6) 17,5 кв.м, (1-7) 12,9 кв.м), розміщених на першому поверсі нежитлової будівлі Управління Державної казначейської служби України у Кельменецькому районі Чернівецької області за адресою: Чернівецька область, Кельменецький р-н, смт. Кельменці, вул. Довженка, 5, що перебуває на балансі Управління Державної казначейської служби України у Кельменецькому районі Чернівецької області (Балансоутримувач) (а.с. 15).

Згідно з пунктом 10.1 вказаного договору оренди строк його дії встановлено на 2 роки 364 дні: з 03 січня 2013 року по 01 січня 2016 року включно.

Пунктом 10.5 договору оренди № 409 від 03.01.2013 р. сторони обумовили, що в разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов цього договору протягом одного місяця після закінчення строку дії договору, він вважається продовженим на той самий термін на тих самих умовах, які були передбачені цим договором, за наявності згоди балансоутримувача. Продовження вказаного договору у визначеному вище порядку можливе за умови, якщо інше не буде встановлено законодавством на момент закінчення строку дії цього договору.

Відповідно до пункту 10.10 договору у разі його припинення або розірвання майно повертається в порядку, визначеному в п. 2.4 цього договору, яким передбачено, що у разі припинення договору майно повертається орендарем балансоутримувачу аналогічно порядку, встановленому при передачі майна орендарю цим договором, тобто, по акту приймання-передавання.

Майно вважається поверненим балансоутримувачу з моменту підписання акту приймання-передавання (п. 10.11).

Обовязок по складанню акта приймання-передавання покладається на сторону, яка передає майно іншій стороні договору (пункт 2.5), обовязок щодо складання акта приймання-передавання про повернення майна покладається на орендаря (п. 10.11).

Пунктом 9.2 договору оренди № 409 від 03.01.2013 р. встановлено, якщо орендар не виконує обовязку щодо своєчасного повернення майна по акту приймання-передачі, то орендар сплачує орендодавцю неустойку без обмеження будь-якими строками у розмірі подвійної орендної плати за кожен день прострочення по день фактичного звільнення орендованого майна.

04 січня 2016 року за вихідним номером № 18-03-00024 позивач надіслав відповідачеві заяву про припинення договору оренди № 409 від 03.01.2013 р., якою повідомив ФОП ОСОБА_1 про припинення в звязку із закінченням строку, на який його укладено, договору оренди № 409 від 03.01.2013 р. і з посиланням на пункти 2.4, 10.10, 10.11 договору вказав на необхідність передати орендоване майно балансоутримувачу по акту приймання-передачі (а.с. 17).

Вказану заяву відповідач отримав 06.01.2016 р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 18).

Орендоване майно відповідач повернув балансоутримувачу Управлінню Державної казначейської служби України в Кельменецькому районі Чернівецької області, 22 лютого 2016 року по акту приймання-передавання (а.с. 24).

Позивач стверджує, що відповідач допустив несвоєчасне повернення орендованого майна впродовж періоду з 02.01.2016 р. (наступний день після закінчення терміну дії договору) по 22 лютого 2016 року (день повернення майна з оренди по акту приймання-передавання), тому у відповідності до п. 9.2 договору оренди № 409 від 03.01.2013 р., статті 785 Цивільного кодексу України повинен сплатити неустойку за неповернення майна з оренди в розмірі 17904,32 грн. виходячи з наступного розрахунку:

1) з 02 по 31 січня 2016 р:

5185,56 грн. (орендна плата за січень 2016 р.) : 31 дн. (кількість днів у січні 2016 р.) х 30 (кількість днів прострочки) х 2 = 10036,57 грн.

2) з 01 по 22 лютого 2016 р.:

5185,56 грн. : 29 (кількість днів у лютому 2016 р.) х 22 дн. (кількість днів прострочення) х 2 = 7867,75 грн.

Відповідно до ст. 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобовязаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Відповідний обовязок орендаря (відповідача ФОП ОСОБА_1В.) передбачено також пунктом 2.4 договору оренди нерухомого майна № 409 від 03.01.2013 р.

Згідно зі статтею 283 ГК України до відносин оренди застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 291 ГК України передбачено, що договір оренди припиняється у разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору (ст. 631 ЦК України).

Відповідно до статті 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок (ст. 253 ЦК).

Як зазначалося вище, договір оренди нерухомого майна № 409 від 03.01.2013 р. було укладено на строк з 03.01.2013 р. по 01.01.2016 р. включно. Відповідно до пункту 10.8 чинність договору припиняється внаслідок закінчення строку, на який його було укладено.

Таким чином, із закінченням встановленого договором оренди строку його дії термін договору припиняється і в орендаря виникає обовязок негайного повернення орендованого майна балансоутримувачу тобто наступного дня за останнім днем строку дії договору.

З огляду на викладене суд відхиляє доводи відповідача, що договором оренди не встановлено строк повернення орендованого майна, оскільки такий встановлений законом ст. 785 ЦК, і в разі, якщо інше не передбачено договором, майно з оренди має повертатися у відповідності до названої норми ЦК негайно з врахуванням початку і перебігу строків, що врегульовано статтями 252-253 ЦК України.

Відповідно до статті 614 Цивільного кодексу України для застосування наслідків, передбачених частиною другою статті 785 ЦК України, необхідна наявність вини (умислу або необережності) у особи, яка порушила зобовязання, відповідно до вимог статті 614 ЦК України.

Частинами 1, 2 статті 17 Закону України Про оренду державного та комунального майна передбачено, що термін договору оренди визначається за погодженням сторін, у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Аналогічну за змістом умову містить пункт 10.5 договору оренди нерухомого майна № 409 від 03.01.2013 р.

З листування між позивачем і відповідачем вбачається, що 20 листопада 2015 року ФОП ОСОБА_1 звернувся до регіонального відділення Фонду державного майна України по Чернівецькій області із заявою про продовження терміну дії договору оренди № 409 від 03.01.2013 р. (а.с. 36, 44), балансоутримувач УДКСУ в Кельменецькому районі, листом від 19.11.2015 р. № 0319/2104 повідомив РВ ФДМУ по Чернівецькій області, що не заперечує проти продовження терміну дії вказаного договору (а.с. 37).

До 01.01.2016 року прямої відмови у задоволенні його заяви про продовження терміну дії договору оренди № 409 від 03.01.2013 р. відповідач від позивача не отримував. Попередження про те, що договір оренди не буде продовжений на новий строк у звязку з потребами власника згідно з ч. 3 статті 17 Закону України Про оренду державного та комунального майна позивач відповідачеві не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну договору також не надсилав.

Відтак, з урахуванням положень статті 17 Закону України Про оренду державного та комунального майна, пункту 10.5 договору оренди № 409 від 03.01.2013 р. до надходження протягом одного місяця з дня закінчення строку договору заяви позивача про припинення дії договору відповідач правомірно міг очікувати, що договір буде продовженим на новий строк, а тому, на думку суду, до отримання заяви позивача не був зобовязаний повертати майно з оренди.

Отже, оскільки чинне законодавство факт припинення договору оренди повязує з закінченням строку його дії і з фактом наявності заяви орендодавця про припинення договору оренди, до отримання 06 січня 2016 року ФОП ОСОБА_1 заяви РВ ФДМУ по Чернівецькій області від 04 січня 2016 року № 18-03-00024 його вини у неповерненні по акту приймання-передавання орендованого майна балансоутримувачу суд не вбачає, оскільки, як вказано вище, до вказаної дати відповідач міг правомірно сподіватися на продовження договору на новий строк та продовжувати користуватися орендованими приміщеннями.

Відповідно до частини 1 статті 27 Закону України Про оренду державного та комунального майна в разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобовязаний повернути орендодавцеві обєкт оренди на умовах, визначених договором оренди.

Передбачені статтею 785 ЦК України наслідки повязані з моментом припинення договору оренди (найму) та фактом прострочення орендарем виконання зобовязання з повернення орендованого приміщення за актом приймання-передачі.

Підстави припинення даного виду договорів визначені в частині другій статті 291 ГК України, згідно з якою договір оренди припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Відповідно до статті 795 ЦК України передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором. Повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

При цьому, за змістом ч. 1 ст. 785 ЦК у разі припинення договору найму наймач зобовязаний повернути річ наймодавцеві негайно, іншого строку для повернення майна з оренди договором оренди нерухомого майна № 409 від 01.03.2013 р. не встановлено, відтак, суд виходить з того, що відповідно до вказаного договору, статей 252-254, 785 Цивільного кодексу відповідач зобовязаний повернути орендовані приміщення позивачеві негайно, тобто не пізніше наступного дня після отримання заяви позивача від 04.01.2016 р. № 18-03-00024 про припинення договору оренди № 409 від 03.01.2013 р.

Так, відповідно до ст. 253 Цивільного кодексу перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

Отримання відповідачем заяви РВ ФДМУ по Чернівецькій області про припинення договору і є тією подією, з настанням якої договір оренди припиняється і у відповідача виникає обовязок негайного повернення майна.

Однак суд враховує, що заяву позивача про припинення договору оренди № 409 від 03.01.2013 р. відповідач отримав 6 січня 2016 року, наступний день (день виконання зобовязання з повернення майна з оренди) 07 січня 2016 р., є релігійним святом Різдва Христового (ст. 73 Кодексу законів про працю України), відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 р. № 1155-р Про перенесення робочих днів у 2016 році для працівників, яким установлено пятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями (а такими є РВ ФДМУ по Чернівецькій області та УДКСУ в Кельменецькому районі (балансоутримувач) як територіальні органи державної влади), робочий день з пятниці восьмого січня перенесено на суботу 16 січня 2016 року. Наступні дні 9 та 10 січня 2016 року були вихідними днями субота і неділя, коли відповідно до ст. 67, 81 КЗпП України робота забороняється.

Таким чином, суд доходить висновку, що днем, коли відповідач був зобовязаний повернути орендоване майно у звязку із заявою позивача про припинення договору оренди, є 11 січня 2016 року перший робочий день з дня, коли у відповідача виник обовязок з повернення орендований приміщень. Так, частиною 5 ст. 254 ЦК встановлено, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Виходячи з викладеного, враховуючи, що згідно з актом приймання-передавання від 22.02.2016 р. відповідач передав орендовані ним приміщення балансоутримувачу УДКСУ в Кельменецькому районі, слід дійти висновку що прострочення повернення майна з оренди мало місце протягом періоду з 12 січня 2016 року по 22 лютого 2016 року.

Суд відхиляє доводи відповідача, що відсутня його вина у несвоєчасному поверненні орендованих приміщень.

У відповідності до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Норма статті 614 Цивільного кодексу визначає що особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобовязання.

Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобовязання.

Однак відповідач не надав доказів, які б підтверджували, що ним було вжито всіх заходів до повернення орендованого майна балансоутримувачу 11.01.2016 р., однак цьому перешкодили нездоланні обставини, не доведено також, що працівники балансоутримувача або позивача якимось чином перешкоджали поверненню майна або не зявилися для його отримання з оренди і складання відповідного акту приймання-передавання.

Стверджуючи, що в нього не було умислу на неповернення орендованого майна, відповідач не враховує іншої форми вини необережності. Між тим, необережність як форма вини поділяється на просту та грубу (наприклад, ст. 950, ст. 1193 Цивільного кодексу Українри) і включає в себе такий елемент, як усвідомлення.

Необережність є грубою, якщо особа передбачала можливість невиконання або неналежного виконання зобовязання, але легковажно розраховувала, що цього не стане. Необережність буде вважатися простою, якщо особа не передбачала можливість настання наслідків своїх дій, хоча могла та повинна була їх передбачити.

На думку суду, відповідач повинен був усвідомлювати, що не отримавши згоди позивача на пропозицію щодо продовження дії договору оренди (а.с. 36-37, 43-47) та отримавши заяву останнього від 04.01.2016 р. про припинення дії договору оренди і повернення майна, несвоєчасне повернення майна з оренди матиме наслідком застосування неустойки, передбаченої як ст. 785 ЦК України, так і пунктом 9.2 договору оренди нерухомого майна № 409 від 03.01.2013 р.

Від відповідальності за неповернення орендованого майна у вигляді неустойки відповідача не звільняє також те, що ним сплачено орендну плату за весь період користування орендованими приміщеннями по день їх фактичного повернення згідно з актом приймання-передавання від 22.02.2016р. (а.с. 39-40), оскільки відповідно до п. 3.11 договору оренди нерухомого майна № 409 від 03.01.2013 р. у разі припинення (розірвання) договору оренди орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передавання включно. Закінчення строку дії договору не звільняє орендаря від обовязку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла у повному обсязі, враховуючи санкції до державного бюджету та балансоутримувачу.

Відповідач у судовому засіданні пояснив, що витратив значні кошти на ремонт орендованих приміщень, однак це також не тягне незастосування до нього неустойки, Так, ані закон, ані укладений між сторонами договір оренди не повязує застосування неустойки з будь-якими матеріальними витратами орендаря, а відповідно до п. 6.4 договору орендар вправі залишати за собою проведені ним поліпшення орендованого майна здійснені за рахунок власних коштів, якщо вони можуть бути відокремлені від майна без заподіяння йому шкоди. Вартість поліпшень орендованого майна, зроблених орендарем як без згоди орендодавця, так і за його згодою, що не відокремлюються без шкоди для майна, компенсації не підлягає.

Підсумовуючи, суд зазначає, що дослідженими та оціненими в сукупності у відповідності до правил ст. 43 ГПК України доказами доводиться невиконання відповідачем зобовязання зі своєчасного повернення орендованих приміщень після припинення договору оренди, що надає позивачеві правові підстави для стягнення з ФОП ОСОБА_1 неустойки, передбаченої ст. 785 ЦК України та п. 9.2 договору оренди нерухомого майна № 409 від 03.01.2013 р.

Разом з тим, суд зазначає, що позивач помилково визначив період прострочення повернення майна з 02.01.2016 р. по 22.02.2016 р. без врахування, що до отримання його заяви про припинення договору відповідач правомірно міг продовжувати користуватися орендованим майном, очікуючи продовження дії договору відповідно до умов пункту 10.5 (оскільки існувала згода балансоутриумвача на продовження договору, а.с. 37) та ч. 1 ст. 17 Закону України Про оренду державного та комунального майна, а також, що до 11.01.2016 р. відповідач не міг повернути майно в звязку з тим, що 07-10.01.2016 р. були святковими, неробочими і вихідними днями.

Відтак, виходячи з розміру місячної орендної плати за січень 2016 р. 5185,56 грн. (а.с. 27-28) розмір неустойки, що належить до стягнення з відповідача, складатиме 14558,80 грн. згідно з наступним розрахунком:

1) за січень 2016 р. з 12 по 31 січня: 5185,56 грн. : 31 дн. х 20 дн. = 6691,05 грн.

2) за лютий 2016 р. з 01 по 22 лютого: 5185,56 грн. : 29 дн. х 22 дн. = 7867,75 грн., разом 6691,05 грн. + 7867,74 грн. = 14558,80 грн.

Таким чином, за результатами розгляду справи суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в частині вимог про стягнення неустойки в сумі 14558,80 грн., у решті вимог про стягнення неустойки в задоволенні позову належить відмовити.

Сплачений позивачем судовий збір належить стягнути на його користь з відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Вирішуючи питання про відшкодування відповідачеві витрат на оплату послуг адвоката, суд бере до уваги, що позов задоволено частково, задоволені вимоги становлять 81,31% ціни позову, відмовлені 18,69%, відповідач у відзиві і в судовому засіданні просить відшкодувати йому витрати на оплату послуг адвоката в розмірі 5000 грн., надав належні і допустимі докази, які підтверджують підстави і розмір сплаченого ним адвокату ОСОБА_3 гонорару в сумі 5170,25 грн. відповідно до договору № 5/16 від 08.05.2016 р. про надання правової допомоги у ході розгляду справи № 926/940/16, суду подано належний розрахунок суми послуг і акт прийому-передачі наданих послуг від 05.07.2016 р., оцінивши та дослідивши які, суд дійшов висновку, що гонорар адвоката визначено у відповідності до розміру мінімальної заробітної плати згідно із Законом України Про державний бюджет України на 2016 рік, фактичного обсягу наданих послуг підготовки відзиву на позов, документів на його обґрунтування, участі адвоката в чотирьох судових засіданнях у справі № 926/940/16, що свідчить про розумність витрат відповідача на послуги адвоката та їх належне документальне підтвердження (а.с. 63, 64 71-75).

У відповідності до ч. 1 ст. 44 Господарського процесуального кодексу до судових витрат, серед іншого, відносяться витрати, повязані з оплатою послуг адвоката.

Згідно з ч. 6 ст. 49 ГПК України, суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, повязані з розглядом справи, покладаються:

при задоволенні позову - на відповідача;

при відмові в позові - на позивача;

при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, з врахуванням розміру задоволених вимог з позивача на користь відповідача належить стягнути відшкодування витрат по оплаті послуг адвоката в сумі 934,50 грн. (5000 грн. х 18,69%).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1, 12, 49, 82, 84, 116 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (60100, смт. Кельменці Кельменцького району Чернівецької області, вул. Нова, 1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь регіонального відділення Фонду державного майна України по Чернівецькій області (58000, м. Чернівці, вул. Л.Кобилиці, 21-А, ):

- 14558,80 грн. (отримувач Держбюджет, м. Чернівці, 22080200, , МФО 856135, р/р 0101);

- 1120,45 грн. судового збору (одержувач регіональне відділення Фонду державного майна України по Чернівецькій області, код 21432643, банк одержувача Державна казначейська служба України, м. Київ, МФО 820172, р/р 8539).

3. У решті вимог у позові відмовити.

4. Стягнути з регіонального відділення Фонду державного майна України по Чернівецькій області (58000, м. Чернівці, вул. Л.Кобилиці, 21-А, ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 934,50 грн. витрат на оплату послуг адвоката.

З набранням судовим рішенням законної сили видати накази.

У судовому засіданні 05.07.2016 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст підписано 06 липня 2016 року.

Суддя Т.І.Ковальчук