ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2016 року Справа № 913/866/15
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді:Яценко О.В.
суддівФролової Г.М., Ходаківської І.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державного підприємства "Енергоринок"
на постановуДонецького апеляційного господарського суду від 11.04.2016 року
у справі№ 913/866/15 Господарського суду Луганської області
за позовомДержавного підприємства "Енергоринок"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об'єднання"
простягнення 638 130,95 грн.

В засіданні взяли участь представники:

- позивача:Калінін М.В. дов. № 01/44-845Д від 18.12.2015 року
- відповідача:Лямзіна Т.В. дов. № 16 від 04.01.2016 року

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Енергоринок" (далі за текстом - ДП "Енергоринок") звернулось до Господарського суду Луганської області з позовом з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об'єднання" (далі за текстом - ТОВ "ЛЕО") про стягнення штрафних санкцій у розмірі 638 130,95 грн.

Рішенням Господарського суду Луганської області від 25.02.2016 року (судді Рябцева О.В., Василенко Т.А., Смола С.В.) у справі № 913/866/15 позов задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Господарського суду Луганської області від 25.02.2016 року у справі № 913/866/15 та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 11.04.2016 року (судді Стойка О.В., Бойченко К.І., Зубченко І.В.) апеляційну скаргу задоволено, рішення господарського суду першої інстанції скасовано, прийнято нове рішення, яким у позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись з вказаною постановою, ДП "Енергоринок" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення місцевого господарського суду, аргументуючи порушенням норм права, зокрема, ст. 526, 617 ЦК України, ст. ст. 193, 218, 219 ГК України, ст. 10 ЗУ "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції".

Ухвалою від 13.06.2016 року колегії суддів Вищого господарського суду України у складі головуючого судді - Яценко О.В., суддів - Фролової Г.М., Ходаківської І.П. касаційну скаргу ДП "Енергоринок" прийнято до провадження, справу призначено до розгляду у судовому засіданні на 30.06.2016 року.

29.06.2016 року до Вищого господарського суду України від відповідача надійшов відзив на касаційну скаргу.

Учасників судового процесу відповідно до статті 1114 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, переглянувши у касаційному порядку рішення суду першої інстанції та постанову апеляційної інстанції, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що 28.03.2007 року між сторонами у справі був укладений договір № 3969/02, за умовами п. 2.1 якого позивач зобов'язався продавати, а відповідач купувати електроенергію та здійснювати її оплату відповідно до умов договору.

Пунктом 6.2. договору передбачено, що перерахування коштів відповідачем за куплену у позивача електроенергію здійснюється кожного банківського дня розрахункового місяця з урахуванням умов пункту 6.3. договору і зараховується сторонами як оплата за електричну енергію, куплену відповідачем у позивача у цьому місяці з урахуванням умов пунктів 6.4. та 6.5. договору та окремих рішень Кабінету Міністрів України.

За змістом додаткової угоди від 23.01.2009 року № 5289/01 розділ 4 договору після п. 4.15. доповнено новим п.п. 4.15.1, за умовами якого при здійсненні відповідачем перерахування коштів за куповану у позивача електроенергію відповідно до пунктів 6.2. та 6.3. договору розміри оплат в першій і другій декаді залишаються такими, що були вказані в повідомленні про замовлені місячні обсяги купованої електроенергії відповідача, наданому позивачу відповідно до п.п. 4.1.1. договору. Розмір оплати за третю декаду визначається як різниця між скоригованою сумарною за місяць вартістю замовленого обсягу купівлі електроенергії та розмірами оплат в перших двох декадах.

Відповідно до п.п. 6.3.1. договору, в разі, якщо сума оплати, здійсненої відповідачем за відповідну декаду, менша за визначену відповідно до п. 6.3. договору суму оплати з врахуванням переплати за попередню(і) декаду(и) розрахункового місяця, позивач надсилає відповідачу факсимільним зв'язком попередження про неповну декадну оплату електроенергії, купленої у позивача. Відповідач зобов'язується здійснити перерахування недостатньої суми з поточного рахунку відповідача на поточний рахунок із спеціальним режимом використання упродовж двох банківських днів після закінчення відповідної декади, вказавши при цьому в призначенні платежу декаду, за яку здійснюється доплата.

Згідно з п.п. 6.3.2. договору у випадку нездійснення відповідачем доплати встановленої п.п. 6.3.1. договору, позивач через 3 банківські дні після закінчення відповідної декади має право виставити відповідачу вимогу про сплату штрафу у розмірі 0,03% від недоплаченої суми. Штраф повинен бути сплачений в термін, не більший від 3-х банківських днів з моменту отримання відповідачем письмового повідомлення від позивача.

Разом з тим, за умовами п.п. 9.2. та 9.4. договору сторони звільняються від виконання зобов'язань за цим договором на термін дії форс-мажорних обставин і усунення їх наслідків; потерпіла сторона негайно дає повідомлення другій стороні про виникнення такої події, що оголошується форс-мажорною, і якомога швидше подає інформацію про вжиті заходи щодо усунення наслідків цієї події.

У п. 9.3 договору визначено осіб (органи), які можуть підтвердити форс-мажорні обставини, у тому числі: Торгова-промислова палата України.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що на виконання умов договору відповідач надіслав позивачу повідомлення від 30.09.2014 року № 10 на заявлений обсяг купівлі електричної енергії в оптовому ринку електричної енергії (ділі - ОРЕ) в жовтні 2014 року; скориговане повідомлення від 14.10.2014 року № 10 на заявлений обсяг купівлі електричної енергії в ОРЕ в жовтні 2014 року; повідомлення від 03.11.2014 року № 11 на заявлений обсяг купівлі електричної енергії в ОРЕ в листопаді 2014 року; скориговане повідомлення від 14.11.2014 року № 11 на заявлений обсяг купівлі електричної енергії в ОРЕ в листопаді 2014 року; повідомлення від 28.11.2014 року № 12 на заявлений обсяг купівлі електричної енергії в ОРЕ в грудні 2014 року; скориговане повідомлення від 15.12.2014 року № 12 на заявлений обсяг купівлі електричної енергії в ОРЕ в грудні 2014 року; повідомлення від 02.01.2015 року № 1 на заявлений обсяг купівлі електричної енергії в ОРЕ в січні 2015 року; скориговане повідомлення від 15.01.2015 року № 1 на заявлений обсяг купівлі електричної енергії в ОРЕ в січні 2015 року; повідомлення від 02.02.2015 року № 2 на заявлений обсяг купівлі електричної енергії в ОРЕ в лютому 2015 року; скориговане повідомлення від 13.02.2015 року № 2 на заявлений обсяг купівлі електричної енергії в ОРЕ в лютому 2015 року; повідомлення від 27.02.2015 року № 3 на заявлений обсяг купівлі електричної енергії в ОРЕ в березні 2015 року; скориговане повідомлення від 13.03.2015 року № 3 на заявлений обсяг купівлі електричної енергії в ОРЕ в березні 2015 року; повідомлення від 31.03.2015 року № 4 на заявлений обсяг купівлі електричної енергії в ОРЕ в квітні 2015 року; повідомлення від 15.04.2015 року № 4 на заявлений обсяг купівлі електричної енергії в ОРЕ в квітні 2015 року.

Через неповні подекадні розрахунки за куповану у позивача електроенергію останній направив на адресу відповідача листи-попередження про необхідність термінового погашення заборгованості, що утворилася, однак відповідачем відповіді на листи-попередження надано не було.

За порушення умов договору щодо розрахунку за отриману електричну енергію, на підставі підпункту 6.3.2. договору позивач направив відповідачу претензії про сплату штрафних санкцій на загальну суму 638 130,95 грн.,: І-ІІІ декади жовтня 2014 року в сумі 80 231,44 грн.; І-ІІІ декади листопада 2014 року в сумі 79 362,30 грн. 30 коп.; І-ІІІ декади грудня 2014 року в сумі 48 782,11 грн.; І-ІІІ декади січня 2015 року в сумі 85 746,65 грн.; І-ІІІ декади лютого 2015 року в сумі 95 429,92 грн.; І-ІІІ декади березня 2015 року в сумі 129 962,16 грн.; І-ІІІ декади квітня 2015 року в сумі 118 616,37 грн., за якими відповідач свої зобов'язання щодо оплати нарахованих санкцій не виконав.

Проте, спірна сума відповідачем сплачена не була, що і стало підставою для звернення з даним позовом про стягнення штрафних санкцій в розмірі 638 130,95 грн.

Заперечуючи проти стягнення штрафних санкцій, відповідач посилався на те, що неналежне виконання зобов'язань за договором відбулось внаслідок настання форс-мажорних обставин, в підтвердження чого надав сертифікат Торгово-промислової палати України від 22.08.2014 року № 2563/05-4 про форс-мажорні обставини за договором від 28.03.2007 року № 3969/02.

В наданому відповідачем сертифікаті зазначено, що Указом Президента України від 14.04.2014 року № 405/2014 було введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України". Прийняття вищевказаного Указу Президента зумовило проведення антитерористичної операції на сході України. За інформацією Служби безпеки України (лист від 13.06.2014 року № 33/2117, 13.08.2014 року № 33/3880) та Міністерства внутрішніх справ України (лист від 26.06.2014 № 12/3-2428) 07.04.2014 року згідно з вимогами чинного законодавства України (ст.ст. 10, 11 Закону України "Про боротьбу з тероризмом") прийнято рішення щодо проведення антитерористичної операції в Донецькій і Луганській областях. Станом на 13 серпня поточного року антитерористична операція триває, рішення про її припинення не прийнято. У проведенні антитерористичної операції в установленому законом порядку задіяні сили (особовий склад, спеціалісти) і засоби (зброя, транспортні, спеціальні та інші матеріально-технічні засоби) суб'єктів боротьби з тероризмом та інших суб'єктів, відповідно до законів України. При цьому в ході проведення антитерористичної операції уповноваженими правоохоронними органами виявляються та розслідуються численні кримінальні правопорушення, які мають ознаки терористичних актів, диверсій, умисних вбивств, захоплень будівель і споруд, незаконного заволодіння транспортними засобами, незаконного позбавлення волі, захоплення, блокування і пошкодження об'єктів транспортної системи тощо. Зазначені правопорушення, вчинювані озброєними організованими злочинними та окремими фізичними особами, створюють загрозу життю і здоров'ю людей, збереженню їх майна, обмежують свободу пересування територією зазначених областей.

Вищевказані події на території Луганської області Торгово-промислова палата України визнала обставинами форс-мажору, передбаченими умовами договору від 28.03.2007 року № 3969/02, укладеного між сторонами у даній справі, і зазначила, що початок дії обставин форс-мажору 14.04.2014 року, які продовжують діяти по теперішній час. Дату закінчення терміну дії обставин форс-мажору на момент видачі даного сертифіката встановити неможливо.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції посилався на ненадання відповідачем належних доказів на підтвердження своїх доводів щодо негативних наслідків АТО, зазначивши, що позовні вимоги стосуються стягнення штрафних санкцій, що нараховані за період після видачі сертифіката Торгово-промисловою палатою України, а обставини, які обумовили невиконання зобов'язань по оплаті за період з жовтня 2014 року по квітень 2015 року, Торгово-промисловою палатою України не розглядались і сертифікат не видавався.

Скасовуючи рішення місцевого господарського суду та приймаючи рішення про відмову у позові, суд апеляційної інстанції виходив з того, що тривалість антитерористичної операції на сході країни, що зазначена у якості причини виникнення форс-мажорних обставин в спірному сертифікаті Торгово-промислової палати України, закріплена на законодавчому рівні та її закінчення має бути визначено відповідним Указом Президента України, який на даний момент відсутній.

Колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з таким висновком суду апеляційної інстанції, з огляду на наступне.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, за приписами якої однією з підстав виникнення цивільних прав і обов'язків є договір.

В силу ст. 174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з приписами ст. ст. 525, 526 ЦК України, що кореспондуються з ч. ч. 1, 7 ст. 193 ГК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до положень ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. ст. 610, 611 названого Кодексу порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до приписів ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

При розгляді справи судами установлено, що відповідач просив звільнити його від відповідальності у вигляді штрафу, внаслідок настання невідворотніх обставин, які виникли після укладення договору та не залежали від волі сторін договору у зв'язку з форс-мажорними обставинами, а саме проведення антитерористичної операції у Луганській області України.

Статтею 617 вказаного Кодексу передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У п. 1 ч. 1 ст. 263 цього ж Кодексу наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія.

Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов'язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.

За змістом ч. 2 ст. 218 ГК України підставою для звільнення від відповідальності є тільки непереборна сила, що одночасно має ознаки надзвичайності та невідворотності.

Так, ч. 2 ст. 218 ГК України визначено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Таким чином, із наведеного вбачається, що для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання згідно зі ст. 617 ЦК України та 218 ГК України, особа, яка порушила зобов'язання, повинна довести: 1) наявність обставин непереборної сили; 2) їх надзвичайний характер; 3) неможливість попередити за даних умов завдання шкоди; 4) причинний зв'язок між цими обставинами і понесеними збитками.

Як встановлено судами, п. 9.1. розділу 9 договору, сторони передбачили форс-мажорні фактори, які звільняють сторони від відповідальності, а саме: оголошена та неоголошена війна, терористичний акт та інше.

Зі змісту ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України вбачається, що укладаючи договір, сторони мають право самостійно визначити, при настанні яких обставин вони будуть звільнені від відповідальності за невиконання зобов'язань за цим договором.

Частиною 4 ст. 219 ГК України закріплено, що сторони зобов'язання можуть передбачити певні обставини, які через надзвичайний характер цих обставин є підставою для звільнення їх від господарської відповідальності у випадку порушення зобов'язання через дані обставини.

Поряд з цим указом Президента України від 14.04.2014 року № 405/2014 "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" розпочато антитерористичну операцію на території Луганської та Донецької областей України.

Відповідно до ст. 10 ЗУ "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" упродовж терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Судом апеляційної інстанції при розгляді справи встановлено, що сертифікатом Торгово-промислової палати України від 22.08.2014 року № 2563/05-4 засвідчено початок дії форс-мажорних обставин з 14.04.2014 року.

Отже, сертифікат Торгово-промислової палати України, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору) є достатнім документом для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань з огляду і на те, що сторони п. 9.1. розділу 9 договору передбачили такі форс-мажорні фактори, які звільняють сторони від відповідальності, як: оголошена та неоголошена війна, терористичний акт.

При цьому згідно з ч. 1. ст. 1 ЗУ "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.01.2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14.04.2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Між тим, як правомірно встановлено судом апеляційної інстанції, Указ Президента України про завершення проведення антитерористичної операції на час розгляду спору не прийнято, а відтак антитерористична операція триває і встановлені сертифікатом Торгово-промислової палати України від 22.08.2014 року № 2563/05-4 обставини є чинними.

Окрім цього, апеляційним господарським судом було правомірно враховано специфіку розрахунків між позивачем та відповідачем в межах спірного договору, а також між відповідачем та споживачами електричної енергії, яка регулюється нормами Закону України "Про електроенергетику".

За змістом ст.ст. 14, 15, 151 названого Закону в електроенергетиці України діє єдина централізована диспетчерська система оперативно-технологічного управління виробництвом, передачею, розподілом та постачанням електричної енергії, яка зокрема, направлена запобігання аварійним ситуаціям або надзвичайним ситуаціям в об'єднаній енергетичній системі України і ліквідацію їх наслідків шляхом підтримки необхідного балансу потужності та енергії, застосування допоміжних заходів із забезпечення сталого функціонування об'єднаної енергетичної системи України та її паралельної роботи з енергетичними системами інших держав. Для проведення розрахунків за закуплену на оптовому ринку електричної енергії України та спожиту електричну енергію енергопостачальники, що здійснюють господарську діяльність з постачання електричної енергії на закріпленій території, їх відокремлені підрозділи та оптовий постачальник електричної енергії відкривають в установах уповноваженого банку поточні рахунки із спеціальним режимом використання. Споживачі, які купують електричну енергію у енергопостачальників, що здійснюють господарську діяльність з постачання електричної енергії на закріпленій території, вносять плату за поставлену їм електричну енергію виключно на поточний рахунок із спеціальним режимом використання енергопостачальника в уповноваженому банку.

Оскільки, відповідач здійснює постачання електричної енергії на території Луганської області, в тому числі, тієї її частини, що не контролюється державою, а отже і не забезпечується правовим режимом регулювання.

Відтак, виходячи із вищезазначених обставин, з урахуванням вимог діючого законодавства, відсутності функціонування банківської системи на неконтрольованій частині Луганської області, відсутності можливості припинення постачання електричної енергії за власною ініціативою відповідача на вищевизначеній частині території Луганської області, суд апеляційної інстанції дійшов правомірного про те, що дія зазначених у сертифікаті Торгово-промислової палати України від 22.08.2014 року № 2563/05-4 форс-мажорних обставин продовжується на спірний період з жовтня 2014 року по квітень 2015 року включно, що є підставою до звільнення відповідача від відповідальності у вигляді штрафних санкцій за несвоєчасне перерахування подекадної оплати за електричну енергію за спірним договором.

За таких встановлених обставин, висновок апеляційного господарського суду про відсутність підстав для задоволення позову визнається колегією суддів правомірним.

Доводи скаржника, викладені в касаційній скарзі, судовою колегією не приймаються, оскільки не обґрунтовані належними та допустимими доказами та не спростовують висновків суду апеляційної інстанції.

За таких обставин, колегія суддів касаційної інстанції приходить до висновку, що під час розгляду справи апеляційним господарським судом фактичні обставини справи встановлено на основі повного, всебічного і об'єктивного дослідження поданих доказів, господарським судом апеляційної інстанції вірно застосовані норми права, а доводи скаржника не спростовують законності прийнятої у справі постанови.

Відповідно до п. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення.

Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що рішення місцевого та постанова апеляційного господарських судів прийняті з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, з'ясуванням всіх обставин, які мають значення для правильного вирішення спору.

Таким чином, колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновком апеляційного господарського суду, який відповідає матеріалам справи та чинному законодавству, у зв'язку з чим підстав для скасування чи зміни оскаржуваної постанови не вбачається.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державного підприємства "Енергоринок" залишити без задоволення.

Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 11.04.2016 року у справі № 913/866/15 Господарського суду Луганської області залишити без змін.

Головуючий суддяО.В. Яценко

СуддіГ.М. Фролова

І.П. Ходаківська