ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" червня 2016 р. Справа № 925/656/16

Господарський суд Черкаської області в складі: головуючого - судді Спаських Н.М. з секретарем судового засідання Волна С.В., за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: ОСОБА_1 - за довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Хімлаборреактив" до публічного акціонерного товариства "АЗОТ" про стягнення 161 546,96 грн.

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення з відповідача 161 546,96 грн., з яких: 126 380,60 грн. заборгованості з оплати поставленого товару, 26 011,24 грн. пені, 7316,54 грн. інфляційних витрат та 1 838,58 грн. 3 % річних на підставі договору № 1230-411 від 17.11.2015.

26.06.2016 позивачем направлено суду клопотання № 656-1/К від 24.06.2016 про зменшення позовних вимог, в якому позивач просить суд стягнути з відповідача 125 592,09 грн. залишку основного боргу за товар (враховано зарахування 788,51 грн. в рахунок погашення боргу), 26 011,24 грн. пені, 7 316,54 грн. інфляційних втрат, 1 838,58 грн. 3 % річних за прострочення розрахунків на підставі договору № 1230-411 від 17.11.2015.

Суд прийняв до розгляду клопотання про зменшення позовних вимог, оскільки воно подано в порядку ст. 22 ГПК України.

Представник позивача в останнє судове засідання не з'явився, суду направлено клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача.

Відповідач проти обгрунтованості зменшених позовних вимог не заперечив.

Суд вважає за можливе розгляд справи провести за відсутності представника позивача, який уточнені позовні вимоги підтримує та не просить про відкладення розгляду справи.

Заслухавши доводи та пояснення представників сторін і дослідивши наявні у справі документи, суд вважає, що зменшені позовні вимоги підлягають до повного задоволення, виходячи з наступного:

У відповідності до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Дослідивши наявні у справі документи, судом було встановлено наступне:

Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини між сторонами виникли на підставі договору № 1230-411 від 17.11.2015(а.с. 10-12), у відповідності до якого Продавець (Позивач) зобов'язався поставити та передати у власність, а Покупець (Відповідач) прийняти і оплатити ОСОБА_2 - засоби КИПиА (пункт 1.1 договору).

Специфікацією до договору (а.с. 13) сторонами визначено, що поставці за умовами договору підлягає Стерилізатор ВК 75-01 в кількості 1 шт.

Зазначені договірні відносини по своїй суті мають ознаки договору поставки, за яким продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 712 Цивільного кодексу України).

Загальні умови виконання господарських зобовязань визначені статтею 193 Господарського кодексу України, згідно з якою суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначена стаття узгоджується з приписами статті 526 Цивільного кодексу України, якою встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статей 599 та 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання, яке припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Крім того, в силу статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до п. 2.1 Договору загальна вартість ОСОБА_2 по даному Договору складає 126 380,60 грн. в т.ч. ПДВ 7 % - 8 267,89 грн.

За твердженням позивача, він свої зобовязання по договору виконав повністю, поставивши відповідачу ОСОБА_2 (Стерилізатор ВК-75-01) на загальну суму 126 380,60 грн., що підтверджується наявною у справі видатковою накладною № Х0044303 від 23 листопада 2015 року ( а.с. 14) та довіреністю серія ААЕ № 375368/1069 від 19 листопада 2015 року видану на ім'я менеджера ОСОБА_3 ( а.с. 15).

Заперечень проти неотримання товару чи його неналежної якості відповідач суду не надав. За загальним правилом, право власності на товар переходить до покупця з моменту передачі товару або передачі товаро - супровідних документів на нього.

Згідно п. 2.2 Договору відповідач проводить 100% оплату ОСОБА_2 по Договору на протязі 5 (п'яти ) банківських днів з моменту поставки ОСОБА_2 на склад ПАТ "Азот" м. Черкаси.

Як встановлено статтею 530 Цивільного кодексу України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За доводами позивача, за клопотанням відповідача та в рахунок оплати боргу за отриманий по договору № 1230-411 від 17.11.2015 року товар, було зараховано 788,51 грн. по заліку взаємної заборгованості, що підтверджується листуванням сторін (а.с. 31-32) та клопотанням про зменшення розміру позовних вимог від 24.06.2016 року № 656-1/К.

Таким чином, залишок основного боргу, який позивач після зменшення позовних вимог просить стягнути з відповідча , становить лише 125 592,09 грн. (126 380,60-788,51).

Строк проведення повного розрахунку за отриманий товар на час прийняття рішення по справі для відповідача вже є таким, що настав, доказів сплати боргу у справу не надано, а тому до примусового стягнення з відповідача на користь позивача належить 125 592,09 грн. залишку основного боргу за товар.

В силу вимог частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачена цією статтею сплата суми боргу за грошовим зобовязанням з урахуванням встановленого індексу інфляції, а так само трьох процентів річних з простроченої суми, здійснюється незалежно від тієї обставини, чи був передбачений договором такий захід відповідальності.

Позивач, користуючись своїм правом, просить суд стягнути з відповідача 3% річних в сумі 1 838,58 грн. та 7 316,54 грн. інфляційних за період з 08.12.2015 по 01.06.2016 .

Розрахунок 3% річних зроблено вірно. В частині інфляційних за належним розрахунком їх сума становить 7450,24 грн., однак позивач свої вимоги в частині інфляційних втрат у бік збільшення не змінив (а.с. 6-7). Факт прострочення розрахунку за товар встановлено судом за наявними у справі доказами, а тому позов в цій частині підлягає до повного задоволення. Доказів

проведення розрахунку за цими платежами відповідач суду не надав.

Позивач також просить стягнути з відповідача пеню в сумі 26 011,24 грн. посилаючись на пункт 6.2. Договору, згідно з яким у випадку порушення строку оплати товару відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ (що діяла в період нарахування пені) за кожний день порушення строків оплати ОСОБА_2.

Така умова щодо нарахування пені відповідає ст. 1,3 ЗУ "Про відповідальність за несвоєчасне викоанння грошових зобов"язань", якими передбачено, що розмір пені встановлюється за угодою сторін, але при сплаті пені її розмір не повинен перевищувати подвійну облікову ставку НБУ, яка діяла в період нарахування пені.

Також позивач не перевищував шестимісячний термін нарахування пені, що передбачений ч. 6 ст. 232 ГК України з моменту виникнення права на її нарахування.

Суд, перевіривши порядок нарахування позивачем пені в сумі 26 011,24 грн., встановив правильність їх нарахування, та задовольняє позов в цій частині позовних вимог, оскільки доказів проведення розрахунку по пені у справі немає.

Заперечень проти доводів та розрахунків позивача відповідач суду не надав, докази проведення повного розрахунку за позовними вимогами у справі відсутні.

Суд вважає, що позивач довів наявність порушеного права та обґрунтованість підстав для задоволення позовних вимог, в тому позов підлягає до повного задоволення.

На підставі ст. 49 ГПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 2 423,20 грн. судового збору повністю, оскільки спір виник з вини відповідача.

Керуючись ст. 49, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2.Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Азот" (ідентифікаційний код 00203826, м. Черкаси, вул. Першотравнева, 72) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Хімлаборреактив" (ідентифікаційний код 23522853, Київська область. м Бровари, вул. Щолківська, 8) -- 125 592,09 грн. залишку основного боргу за товар, 26 011,24 грн. пені, 7 316,54 грн. інфляційних втрат, 1 838,58 грн. 3 % річних на підставі договору № 1230-411 від 17.11.2015 року та 2 423,20 грн. на відшкодування судових витрат.

Наказ видати.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду протягом 10 днів.

Повне рішення складено 30 червня 2016 року

Суддя Н.М. Спаських