КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" червня 2016 р. Справа№ 910/21434/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Скрипки І.М.

Рудченка С.Г.

секретар судового засідання - Пугачова А.С.

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 21.06.2016 року по справі №910/214343/14 (в матеріалах справи).

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Київенерго"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.05.2016р.

за скаргою Публічного акціонерного товариства "Київенерго" на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби України про визнання недійсною постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України про стягнення з боржника виконавчого збору від 01.04.2016 ВП №47002826

у справі №910/21434/14 (суддя Бондарчук В.В.)

за позовом Заступника прокурора Деснянського району м. Києва в інтересах держави в особі Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Публічного акціонерного товариства "Київенерго"

про стягнення 288 710 687,67 грн.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.05.2016р. у справі №910/21434/14 в задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства "Київенерго" на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби України про визнання протиправними дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Бурли В.Е., визнання незаконною та скасування постанови від 01.04.2016 №47002826 про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Київенерго" 7 163 591,55 грн. виконавчого збору відмовлено повністю.

Не погодившись із прийнятою ухвалою суду першої інстанції від 23.05.2016р., Публічне акціонерне товариство "Київенерго" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить зазначену ухвалу суду скасувати та прийняти постанову, якою задовольнити скаргу на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби України, посилаючи на неповне з'ясування обставин господарським судом, що мають значення для справи; на порушення норм матеріального та процесуального права.

Сторони не скористалися своїм правом згідно ч. 1 ст. 96 ГПК України та не надали суду відзивів на апеляційну скаргу, що згідно ч. 2 ст. 96 ГПК не перешкоджає перегляду оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.

Учасники процесу були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчить наявні в матеріалах справи докази. Однак, прокуратура, Міністерство енергетики та вугільної промисловості України, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби України наданим їм процесуальним правом не скористалися та в судове засідання не з'явилися, своїх повноважних представників не направили, про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що матеріали справи містять докази повідомлення учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання з розгляду апеляційної скарги та те, що неявка зазначених вище представників не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, судова колегія вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за відсутністю останніх, проти чого також не заперечує представник Публічного акціонерного товариства "Київенерго", присутній у судовому засіданні.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та заслухавши представника Публічного акціонерного товариства "Київенерго", судова колегія встановила наступне:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.11.2014р. у справі №910/21434/14 (суддя Підченко Ю.О.) позовні вимоги Заступника прокурора Деснянського району м. Києва в інтересах держави в особі Міністерства енергетики та вугільної промисловості України та Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задоволено повністю.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Київенерго" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" заборгованість у розмірі 4 424 937,52 грн., пеню у розмірі 18 243 112,39 грн., 3% річних у розмірі 6 012 352,31 грн., інфляційні втрати у розмірі 47 380 480,82 грн.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Київенерго" в доход Державного бюджету України судовий збір у розмірі 73 080,00 грн.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.01.2015р. рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2014р. у справі №910/21434/14 залишено без змін.

04.02.2015р. на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2014р. у справі №910/21434/14 видано накази.

Постановою Вищого господарського суду України від 24.03.2015р. постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.01.2015р. та рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2014р. у справі № 910/21434/14 залишено без змін.

25.03.2015р. до Господарського суду міста Києва надійшла заява Публічного акціонерного товариства "Київенерго", в якій заявник просив відстрочити виконання рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2014р. у справі №910/21434/14 в частині сплати пені, 3% річних та інфляційних втрат у загальному розмірі 71 635 945, 52 грн. до 01.01.2016р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.04.2015р. відстрочено виконання рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2014р. у справі №910/21434/14 в частині стягнення штрафних санкцій з Публічного акціонерного товариства "Київенерго" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до 01.01.2016р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.04.2015р. виправлено в ухвалі суду від 17.04.2015р. у справі №910/21434/14 допущену технічну описку та вказано вважати правильним наступний текст: "Відстрочити виконання рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2014 по справі № 910/21434/14 до 01.01.2016 включно".

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 27.05.2015р. ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.04.2015р. у справі №910/21434/14 скасовано. У задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства "Київенерго" про відстрочення виконання рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2014р. відмовлено. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Київенерго" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 609, 00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Постановою Вищого господарського суду України від 21.07.2015р. постанову Київського апеляційного господарського суду від 27.05.2015р. залишено без змін.

21.09.2015р. на виконання постанови Київського апеляційного господарського суду від 27.05.2015р. у праві №910/21434/14 видано наказ.

30.09.2015р. до Господарського суду міста Києва надійшла заява Публічного акціонерного товариства "Київенерго" про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.10.2015р. визнано наказ зазначеного суду від 04.02.2015р. у справі №910/21434/14, виданий на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2014р. таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення суми основної заборгованості у розмірі 4 424 937,52 грн. та пені у розмірі 18 243 112,39 грн. В іншій частині у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства "Київенерго" про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.11.2015р. ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.10.2015р. залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 16.02.2016р. постанову Київського апеляційного господарського суду від 16.11.2015р. та ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.10.2015р. у справі №910/21434/14 скасовано в частині визнання таким, що не підлягає виконанню, наказу Господарського суду міста Києва від 04.02.2015р. щодо стягнення пені у розмірі 18243112,39 грн., та в цій частині відмовлено у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства "Київенерго" про визнання наказу Господарського суду міста Києва від 04.02.2015р. таким, що не підлягає виконанню. В іншій частині постанову Київського апеляційного господарського суду від 16.11.2015р. у справі № 910/21434/14 залишено без змін.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Київенерго" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 1 218,00 грн. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги та 1 218,00 грн. витрат по сплаті судового збору за подання касаційної скарги. Відповідний наказ доручено видати Господарському суду міста Києва.

11.03.2016р. на виконання постанови Вищого господарського суду України від 16.02.2016р. у справі №910/21434/14 видано наказ.

07.04.2016р. до Господарського суду міста Києва від Публічного акціонерного товариства "Київенерго" надійшла скарга на дії Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, у якій скаржник просить суд:

- визнати протиправними дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України Бурли В.Е.;

- визнати незаконною та скасувати постанову від 01.04.2016 № 47002826 про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Київенерго" виконавчого збору в розмірі 7 163 591,55 грн.

В обґрунтування скарги Публічне акціонерне товариство "Київенерго" посилається на те, що всупереч вимогам Закону України "Про виконавче провадження", звернення стягнення на кошти боржника було розпочато державним виконавцем після винесення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 01.04.2016р.

Також, Публічне акціонерне товариство "Київенерго" посилається на те, що постанова про стягнення виконавчого збору виноситься на восьмий календарний день з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, в разі невиконання рішення боржником самостійно, однак державний виконавець виніс постанову про стягнення виконавчого збору майже через рік після відкриття виконавчого провадження.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника Публічного акціонерного товариства "Київенерго", проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали суду, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала суду першої інстанції не підлягає скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій її території.

В силу ч.2 ст.3 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Статтею 115 ГПК України визначено, що рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

У відповідності до ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно із ч.1 ст.6 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Як вбачається з матеріалів справи, 26.03.2015р. головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби України Селезньовим М.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №47002826, з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 04.02.2015р. у справі №910/21434/14 щодо стягнення з Публічного акціонерного товариства "Київенерго" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" заборгованості у розмірі 4 424 937, 52 грн., пені у розмірі 18 243 112,39 грн., 3 % річних у сумі 6 012 352,31 грн. та інфляційних втрат у розмірі 47 380 480,82 грн.

Згідно із ч.1 ст.28 Закону України "Про виконавче провадження" у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістидесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Так, 01.04.2016р. старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби України Бурлою В.Е., винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору ВП № 47002826, відповідно до якої, боржником у строк встановлений для самостійного виконання наказу суду, вимоги виконавчого документа не виконані, у зв'язку з чим постановлено стягнути з боржника (Публічне акціонерне товариство "Київенерго") виконавчий збір у розмірі 7 163 594,55 грн.

Частиною 3 ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що постанова про стягнення виконавчого збору виноситься під час першого надходження виконавчого документа державному виконавцю. Під час наступних пред'явлень до виконання виконавчого документа державному виконавцеві виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

Згідно із п.3.7 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012, стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 28 Закону України "Про виконавче провадження".

Постанова про стягнення виконавчого збору виноситься при першому надходженні виконавчого документа державному виконавцю на наступний день після завершення строку, наданого боржнику для самостійного виконання рішення. У постанові про стягнення виконавчого збору визначається розмір виконавчого збору, що підлягає стягненню, зазначений у частині першій статті 28 Закону. Примусове стягнення виконавчого збору здійснюється відповідно до вимог Закону.

Так, постановою про відкриття виконавчого провадження від 26.03.2015р. визначено строк для самостійного виконання рішення боржником, а саме, сім днів з моменту винесення (отримання) постанови.

Як свідчать матеріали справи та не заперечується апелянтом, у встановлений постановою про відкриття виконавчого провадження строк рішення суду боржником не виконано. Більше того, боржником не виконувалося самостійно рішення суду понад рік.

Зі змісту ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" випливає, що підставою для стягнення з боржника виконавчого збору є невиконання боржником рішення в добровільному порядку в обумовлений вказаною нормою строк, незалежно від причин такого невиконання.

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали не врахував всупереч ст.111-28 ГПК України висновки Верховного суду України, які викладені в постанові від 28.01.2015р. у справі №3-217гс14, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ст.111-28 ГПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Виходячи із зазначеної вище постанови, Верховний суд України дійшов до висновку, що сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець пов'язує стягнення виконавчого збору з боржника. Виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання.

Тобто, державний виконавець, щоб мати підстави для стягнення виконавчого збору повинен здійснити заходи примусового виконання рішення передбачені положеннями Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому, судова колегія звертає увагу на те, що положення ч.1 ст.28 Закону України "Про виконавче провадження" в редакції, чинній станом на дату винесення оскаржуваної постанови про стягнення з боржника виконавчого збору чітко визначено, що виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Таким чином, положення ст.ст.25, 28 Закону України "Про виконавче провадження" не пов'язують момент винесення постанови про стягнення виконавчого збору з вчиненням заходів примусового виконання рішення.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає за необхідне відступити від правової позиції, викладеної у зазначеному вище висновку Верховного Суду України.

Посилання апелянта на те, що державний виконавець виніс оскаржувану постанову про стягнення виконавчого збору майже через рік після відкриття виконавчого провадження, чим порушив процесуальні вимоги законодавства, судова колегія не приймає до уваги, оскільки в даному випадку зазначені обставини не є безумовною підставою для визнання незаконною та скасування постанови про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Київенерго" виконавчого збору у розмірі 7 163 591,55 грн.

З огляду на викладене, судова колегія дійшла до висновку, що оскаржувана постанова державного виконавця про стягнення з боржника виконавчого збору була винесена у відповідності до ч.1 ст.28 Закону України "Про виконавче провадження", а тому правові підстави для визнання вказаної постанови недійсною відсутні.

Відповідно до ст. 121-2 ГПК України скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена. Скарги на дії органів Державної виконавчої служби розглядаються господарським судом, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач, боржник чи прокурор та орган виконання судових рішень. Неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги. За результатами розгляду скарги виноситься ухвала, яка надсилається стягувачеві, боржникові та органові виконання судових рішень. Ухвалу може бути оскаржено у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно п. 9.13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України", за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необґрунтованості доводів скаржника, у зв'язку з чим скарга Публічного акціонерного товариства «Київенерго» на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби України про визнання протиправними дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Бурли В.Е., визнання незаконною та скасування постанови від 01.04.2016 №47002826 про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Київенерго" виконавчого збору у розмірі 7 163 591,55 грн. не підлягає задоволенню.

Згідно з положеннями ст.43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Згідно із ч. 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказів, які б спростовували вище встановлені та зазначені судом обставини, сторонами не надано.

Доводи, наведені Публічним акціонерним товариством "Київенерго" в апеляційній скарзі, судовою колегією до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Виходячи з наведеного, судова колегія вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи. Судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваної ухвали суду.

Судові витрати на підставі ст.49 ГПК України покладаються на апелянта.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 99, 103-106, 121-2 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Київенерго" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.05.2016 року у справі №910/21434/14 залишити без задоволення.

2.Ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.05.2016 року у справі №910/21434/14 залишити без змін.

3.Матеріали справи №910/21434/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 107 ГПК України.

Постанова Київського апеляційного господарського суду за наслідками перегляду відповідно до ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді І.М. Скрипка

С.Г. Рудченко