ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" червня 2016 р. Справа № 922/1009/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Медуниця О.Є., суддя Россолов В.В., суддя Шепітько І.І.

при секретарі Довбиш А.О.

за участю представників сторін:

позивача не зявився,

відповідача ОСОБА_1 (довіреність від 05.01.2015 року),

розглянувши апеляційну скаргу позивача (вх.1569Х/1-38) на рішення господарського суду Харківської області від 17.05.2016 року

за позовом Публічного акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз України", м.Київ

до Приватного акціонерного товариства "Теплоенергетичний центр Роганського промвузла", м.Харків

про стягнення 1959197,46 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

Публічне акціонерне товариство "НАК "Нафтогаз України" (позивач), звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Теплоенергетичний центр Роганського промвузла" про стягнення коштів в сумі 1959197,46 гривень, з яких 733935,49 грн. пені, 1108815,39 грн. втрат від інфляційних процесів, за період січень-жовтень 2014 року, а також 116446,58 грн. 3% річних за період січень 2014р. - грудень 2014р.

Рішенням господарського суду Харківської області від 17.05.2016 року у справі № 922/1009/16 (суддя Аріт К.В.) в позові відмовлено.

Позивач із вказаним рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить вказане рішення скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити.

Відповідач надав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому, зокрема, зазначає, розрахунок за поставлений природний газ здійснено у порядку та строки, передбачені у договорах про організацію взаєморозрахунків №340/30 від 16.09.2014 року, №364/30 від 24.09.2014 року, №1148/30 від 10.12.2014 року, а в п.15 цих договорів визначено, що після їх виконання сторони не мають один до одної жодних претензій стосовно предмету спору, у звязку з чим позовні вимоги є безпідставними. Просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу позивача без задоволення.

Позивач в судове засідання 21.06.2016 року не зявився, хоча належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

Враховуючи, що позивач належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, колегія суддів вважає можливим розглядати справу за його відсутності за наявними в ній матеріалами, відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника відповідача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

19.11.2013 року між ПАТ НАК Нафтогаз України (продавець) та ПАТ "Теплоенергетичний центр Роганського промвузла" (покупець) укладено договір купівлі-продажу природного газу №1601/14-ТЕ-32 (далі-договір) (а.с.10 ).

Відповідно до п.п.1.1, 1.2 договору, продавець зобов'язався передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями, національними творчими спілками та їх регіональними осередками (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності), а покупець зобов'язався прийняти та оплатити газ на умовах цього договору.

Пунктом 2.1. договору визначено, що продавець передає покупцеві з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року газ обсягом до 10500 тис. куб. м.

Ціну за 1000 куб. м природного газу сторони обумовили в п. 5.1-5.2 договору.

Згідно п. 3.3 договору, приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці поставки, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Порядок здійснення оплати передбачений пунктом п. 6.1 договору, відповідно до якого, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 7.2 договору передбачено, що у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 умов цього договору він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Згідно із п. 9.3 договору строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 років.

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє у частині реалізації газу до 31 грудня 2014 року, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (п.11 договору).

29.04.2014 року сторони уклали Додаткову угоду №2 до договору, в якій виклали п.1.2 договору в наступній редакції: «Газ, що продається за цим договором, використовується виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням» (а.с.17).

Як свідчать матеріали справи та не заперечується сторонами, на виконання п.2.1 договору позивачем протягом січня грудня 2014 року передано відповідачу природний газ на загальну суму 14750580,98 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2014 року, від 28.02.2014 року, від 31.03.2014 року, від 30.04.2014 року, від 31.05.2014 року, від 30.06.2014 року, від 31.07.2014 року, від 31.08.2014 року, від 30.09.2014 року, від 31.10.2014 року, від 30.11.2014 року, від 31.12.2014 року.

Вказані акти підписані сторонами, скріплені їх печатками та погоджені газотранспортним підприємством (а.с.19-30).

Як зазначає позивач, станом на день подачі позову, відповідачем в повному обсязі сплачено суму основного боргу, однак розрахунки за поставлений природний газ здійснювались несвоєчасно, у звязку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача пеню в розмірі 733935,49 грн., інфляційні нарахування в розмірі 1108815,39 грн. та 3% річних в сумі 116446,58 грн.

Відповідач проти позову заперечував та у відзиві на позовну заяву зазначив, що на виконання п.24 ст.14 та п. 2 ст.16 Закону України Про Державний бюджет України на 2014 рік і Порядку та умов надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місце вим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, пос луги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспорту валися та постачалися населенню, яка виникла у звязку з невідповідністю фактичної вар тості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення та рифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою КМУ від 29.01.2014 р. №30, між сторонами у справі, Головним управлінням Державної казначейської служби України в Харківській області, Департаментом фінансів Харківської обласної державної адміністрації, Департа ментом житлово-комунального господарства та розвитку інфраструктури Харківської об ласної державної адміністрації, у 2014 році були укладені наступні договори про організацію взаєморозрахунків.

Так, 16.09.2014 року між ПАТ "Теплоенергетичний центр Роганського промвузла" та ПАТ НАК Нафтогаз України укладено договір про організацію взаєморозрахунків №340/30, за умовами якого відповідач зобовязався перерахувати позивачу 147 477,82 грн. для погашення заборгованості за спожитий природний газ за 2014 рік згідно з договором від 19.11.2013 року №1601/14-ТЕ-32 (а.с.68).

24.09.2014 року між ПАТ "Теплоенергетичний центр Роганського промвузла" та ПАТ НАК Нафтогаз України укладено договір про організацію взаєморозрахунків №364/30, за умовами якого відповідач зобовязався перерахувати позивачу 7266195,56 грн. для погашення заборгованості за спожитий природний газ за 2014 рік згідно з договором від 19.11.2013 року №1601/14-ТЕ-32 (а.с.64).

10.12.2014 року між ПАТ "Теплоенергетичний центр Роганського промвузла" та ПАТ НАК Нафтогаз України укладено договір про організацію взаєморозрахунків №1148/30, за умовами якого відповідач зобовязався перерахувати позивачу 2100000 грн. для погашення заборгованості за спожитий природний газ за 2014 рік згідно з договором від 19.11.2013 року №1601/14-ТЕ-32 (а.с.60).

На виконання вказаних договорів про організацію взаєморозрахунків відповідач сплатив позивачу заборгованість за поставлений природний газ на загальну суму 9513673,38 грн., про що свідчать платіжні доручення №8 від 18.12.2014 року, №7 від 13.10.2014 року, №6 від 13.10.2014 року (а.с.59, 63, 67).

Як зазначає відповідач, уклавши договори про організацію взаєморозрахунків сторони змінили порядок та строки проведення розрахунків за поставлений природний газ, у звязку з чим відсутні підстави для застосування санкцій, передбачених умовами договору купівлі-продажу №1601/14-ТЕ-32 від 19.11.2013 року, а також наслідків за порушення грошового зобовязання.

Колегія суддів враховує наступне.

На виконання Закону України Про Державний бюджет України на 2014 рік, Кабінетом Міністрів України 29.01.2014р. було прийнято постанову № 30 Про затвердження порядку та умов надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у звязку із невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування.

Відповідно до п. 4 вказаної постанови, підставою для проведення розрахунків з погашення заборгованості є договір про організацію взаєморозрахунків, який укладається підприємствами, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію населенню або надають населенню послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, та іншим учасникам розрахунків з погашення заборгованості.

На виконання приписів постанови КМУ № 30 між ПАТ "Теплоенергетичний центр Роганського промвузла" та ПАТ НАК Нафтогаз України укладено договори про організацію взаєморозрахунків №340/30 від 16.09.2014 року, №364/30 від 24.09.2014 року, №1148/30 від 10.12.2014 року, за умовами яких відповідач зобовязався перерахувати позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за спожитий природний газ за 2014 рік згідно з договором від 19.11.2013 року №1601/14-ТЕ-32. Вказані договори також були підписані Головним управлінням Державної казначейської служби України в Харківській області, Департаментом фінансів Харківської обласної державної адміністрації, Департа ментом житлово-комунального господарства та розвитку інфраструктури Харківської об ласної державної адміністрації,

В п.10 договорів сторони зобовязались не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору.

Так, відповідно до п.7 договору №340/30 ПАТ "Теплоенергетичний центр Роганського промвузла" (сторона четверта) перераховує на рахунок НАК «Нафтогаз України» (сторона пята ) 147 477,82 грн. грн. за спожитий природний газ за 2014 рік згідно з договором від 19.11.2013 року №1601/14-ТЕ-32 (а.с.68).

На виконання вказаного договору відповідач перерахував позивачу 147 477,82 грн., про що свідчить платіжне доручення №6 від 13.10.2014 року (а.с.67).

Відповідно до п.7 договору №364/30 ПАТ "Теплоенергетичний центр Роганського промвузла" (сторона четверта) перераховує на рахунок НАК «Нафтогаз України» (сторона пята ) 7266195,56 грн. за спожитий природний газ за 2014 рік згідно з договором від 19.11.2013 року №1601/14-ТЕ-32 (а.с.64).

В матеріалах справи міститься платіжне доручення №7 від 13.10.2014 року, що свідчить про перерахування відповідачем на рахунок позивача грошових коштів в сумі 7266195,56 грн. для погашення заборгованості за поставлений природний газ (а.с.63).

Також відповідно до п.7 договору №1148/30 ПАТ "Теплоенергетичний центр Роганського промвузла" (сторона четверта) перераховує на рахунок НАК «Нафтогаз України» (сторона пята ) 2100000 грн. за спожитий природний газ за 2014 рік згідно з договором від 19.11.2013 року №1601/14-ТЕ-32 (а.с.60).

На виконання вказаного договору відповідач перерахував позивачу 2100000 грн., про що свідчить платіжне доручення №8 від 18.12.2014 року (а.с.59).

Колегія суддів враховує, що заборгованість, на яку позивачем нараховано пеню, 3 % річних та інфляційні втрати погашена відповідачем на суму 9513673,38 грн. на підставі договорів про організацію взаєморозрахунків

Колегія суддів приймає до уваги наступне.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з вимогами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 ЦК України)

Відповідно до вимог статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Предметом даного господарського спору є матеріально-правова вимога про застосування до відповідача наслідків за порушення грошового зобовязання, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України та неустойки у вигляді сплати пені за порушення строків внесення платежів за договором купівлі-продажу природного газу від 19.11.2013 року №1601/14-ТЕ-32.

За змістом приписів статті 549, 625 ЦК України обовязковою умовою стягнення з відповідача на користь позивача пені, інфляційних втрат та 3% річних за несвоєчасне виконання грошового зобовязання є встановлений факт прострочення боржником виконання такого зобовязання.

Колегія суддів вважає, що уклавши договори №340/30, №364/30, №1148/30 про організацію взаєморозрахунків, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за поставлений природний газ за періоди, на які були нараховані суми 3% річних, інфляційних та пені, що є предметом розгляду у даній справі.

Отже, санкції, передбачені пунктом 7.2 договору, підлягають застосуванню лише у разі здійснення оплати поза межами порядку і строків, встановлених договорами про організацію взаєморозрахунків.

Аналогічна правова думка міститься в постановах Верховного суду України від 30.09.2014 року у справі №922/2339/13, від 09.09.2014 року у справі №5011-1/1043-2012-42/528-2012, від 16.09.2014 року у справі №5011-42/1230-2012-69/542-2012, від 25 березня 2015 р. у справі № 3-23гс15.

При цьому, відповідач у строки, встановлені договорами про організацію взаєморозрахунків, повністю розрахувався з позивачем за поставлений природний газ, що підтверджується платіжними дорученнями, що містяться в матеріалах справи.

Позивач прийняв кошти, чим визнав виконання зобовязань по сплаті за природний газ на умовах, передбачених договорами про організацію взаєморозрахунків.

Умовами укладених сторонами договорів про взаєморозрахунки передбачено, що після виконання договору сторони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмета договору (п.15 договорів).

Отже, враховуючи встановлені по справі обставини, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача неустойки у вигляді пені та застосування наслідків за порушення грошового зобовязання, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, у звязку з відсутністю прострочення оплати за поставлений природний газ у строки, встановлені договорами про організацію взаєморозрахунків.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що умови договору про організацію взаєморозрахунків стосовно того, що після виконання договору сторони не мають одна до одної претензій стосовно предмета договору, не стосуються зобовязань сторін за договором купівлі - продажу природного газу №1877/14-ТЕ-33 від 16.12.2013 року, зокрема, обовязку відповідача по сплаті пені, а також права позивача на відшкодування інфляційних втрат та 3% річних.

Умовами договорів про організацію взаєморозрахунків, які укладені сторонами у даній справі, передбачалося не тільки надання державою коштів на погашення заборгованості, але також змінювалися строки виконання боржником грошових зобовязань перед кредитором, які виникли на підставі договору №1601/14-ТЕ-32 від 19.11.2013 року.

Так, за змістом п. 10 договорів про організацію взаєморозрахунків сторони зобовязалися не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору; перерахувати кошти наступній стороні.

Договори набули чинності і державою профінансовано погашення заборгованості у сумі 9513673,38 грн.

При цьому, договори не передбачали можливості існування між сторонами інших грошових зобовязань та підстав для інших грошових вимог.

Судовою колегією встановлено, що відповідач дотримався строків виконання зобовязання.

Враховуючи, що вказаними договорами про організацію взаєморозрахунків встановлено новий порядок і строки сплати заборгованості за договором №1601/14-ТЕ-32 від 19.11.2013 року, зауваження в п.15 договорів про відсутність у сторін жодних претензій стосовно предмета договору, стосується зобов"язань сторін за договором купівлі-продажу природного газу №1601/14-ТЕ-32 від 19.11.2013 року.

Крім того, колегія суддів зазначає, що предметом позову у даній справі є стягнення з відповідача грошових коштів за неналежне виконання договору купівлі-продажу природного газу №1601/14-ТЕ-32 від 19.11.2013 року.

Однак, позивач в апеляційній скарзі позивач посилається на умови договору купівлі - продажу природного газу №1877/14-ТЕ-33 від 16.12.2013 року, який не стосується даної справи.

В апеляційній скарзі позивач зазначає про нерозповсюдження дії договорів про організацію взаєморозрахунків на період до їх укладення, а тому, на його думку, відповідач не звільняється від сплати штрафних та фінансових санкцій за вказаний період.

Однак, як встановлено судовою колегією вище, уклавши договори про організацію взаєморозрахунків, сторони змінили порядок та строки проведення розрахунків за поставлений газ, а відповідач дотримався строків та порядку оплати, визначених у вказаних договорах, у звязку з чим відсутні підстави для стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат за період до укладення договорів, що відповідає практиці Верховного суду України, яка наведена вище в постанові.

Враховуючи наведене, вказані доводи апелянта є необгрунтованими та не приймаються колегією суддів.

Також в апеляційній скарзі позивач зазначає, що 3900880,60 грн. сплачено відповідачем у період з 24.07.2014 року по 20.01.2015 року самостійно, у порядку, встановленому договором купівлі-продажу природного газу №1601/14-ТЕ-32 від 19.11.2013 року, а 1336027 грн. сплачено відповідачем у період з 21.02.2014 року по 28.01.2015 року на виконання спільних протокольних рішень, які прийняті на підставі постанови КМУ від 11.01.2005 року №20.

Колегія суддів зазначає, що позивачем ні під час розгляду справи в суді першої інстанції, ні під час апеляційного провадження у даній справі, не надано суду доказів здійснення відповідачем самостійно оплат за поставлений природний газ за період з 24.07.2014 року по 20.01.2015 року.

В матеріалах справи відсутні протокольні рішення, на які посилається апелянт.

Крім того, п. 10 договорів про організацію взаєморозрахунків сторони зобовязалися не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості.

Докази порушення відповідачем умов договорів про організацію взаєморозрахунків (п.10) та здійснення оплат після їх укладання, матеріали справи не містять.

Враховуючи наведене, доводи апелянта є необґрунтованими та безпідставними.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків господарського суду Харківської області.

Приймаючи до уваги всі наведені обставини в їх сукупності, судова колегія дійшла висновку, що під час розгляду справи господарським судом першої інстанції фактичні обставини справи встановлені на основі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих доказів, висновки суду відповідають обставинам справи та їм надана правильна юридична оцінка, прийняте рішення відповідає нормам чинного законодавства та підстав для його скасування не вбачається, у звязку з чим апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 99, 101, 102, п. 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 17.05.2016 року у справі №922/1009/16 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її підписання і може бути оскаржена протягом 20 днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови підписано 24.06.2016 року

Головуючий суддя Медуниця О.Є.

Суддя Россолов В.В.

Суддя Шепітько І.І.