донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

22.06.2016 справа №905/704/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі судового засідання ОСОБА_4
за участю представників:
від позивача: ОСОБА_5 за довіреністю
від відповідача:не зявився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуПублічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» м. Київ
на рішення господарського суду Донецької області
від10.05.2016р.
по справі№905/704/16 (суддя: Кротінова О.В.)
за позовомПублічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Водотеплокомунікація» м.Вугледар, Донецька область
простягнення 3 182 258,84грн.

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ звернулося до господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Водотеплокомунікація» м.Вугледар, Донецька область про стягнення 3 182 258,84грн., у тому числі суми основного боргу, що складає 1 466 340,78 грн., пені у розмірі 596 993,44грн., суми на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, що складає 1 067 107,92 грн. та 3% річних у розмірі 51 816,70грн.

Рішенням господарського суду Донецької області від 10.05.2016р. позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю «Водотеплокомунікація» м.Вугледар, Донецька область задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Водотеплокомунікація» на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 1215389,69грн., у тому числі пені у розмірі 297513,48грн., 3% річних у розмірі 51715,83грн., інфляційних втрат у розмірі 866160,38грн., а також відшкодування сплаченого судового збору у розмірі 22693,55 грн. за подання позовної заяви. Зменшено розмір стягуваної суми пені до 297513,48 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено у звязку із зменшенням розміру стягуваної пені судом.

Позивач, не погодившись з прийнятим рішенням господарського суду Донецької області подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати зазначене рішення в частині зменшення розміру пені на 298 466,72грн. та прийняти в цій частині нове рішення, за яким позовні вимоги в цій частині задовольнити.

Підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є неповне зясування та недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Апелянт також зазначає, що в оскаржуваному рішенні в частині зменшення пені місцевий господарський суд не врахував жодного аргументу, доводу чи доказу позивача, не зазначивши мотивів такого неврахування.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, надав відзив, в якому проти доводів апеляційної скарги заперечував, водночас просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Представник позивача у судове засідання прибув, підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі. ОСОБА_5 розгляду справи за відсутністю представника відповідача не заперечував.

Судове засідання апеляційної інстанції здійснювалось за допомогою звукозаписувального технічного засобу у порядку розгляду апеляційної скарги встановленого статями 4-4, 81-1, 99, 101 Господарського процесуального кодексу України.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України, на підставі встановлених фактичних обставин, переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційні скарги, заслухавши у судовому засіданні повноважних представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила.

26.11.2014р. між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Водотеплокомунікація» (Покупець) укладено договір купівлі-продажу природного газу №2590/14-ТЕ-6, згідно з яким Продавець зобовязався передати у власність Покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а Покупець зобовязався прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього договору (п.1.1 договору).

Відповідно до п.1.2 договору, газ, що продається за договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням.

За визначеннями п.2.1 договору, Продавець передає Покупцеві з 1 листопада 2014р. по 31 грудня 2014р. газ обсягом до 2649,7 тис.куб.м., у тому числі по місяцях кварталів (тис.куб.м.): жовтень 0, листопад 1135,7, грудень 1514,0.

На підставі п.п. 2.1.1, 2.1.2 Договору сторони домовились про можливу зміну планового обсягу передачі газу протягом місяця продажу відповідно до встановленого порядку, а також дозволене відхилення місячного обсягу переданого газу в розмірі +-5% від узгодженого планованого обсягу продажу газу без коригування планованого обсягу.

Відповідно до п.3.3 договору, приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

За умовою п.3.4 договору, акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Пунктом 5.1 договору визначено, що ціна (граничний рівень ціни) на газ і тарифи його транспортування установлюються НКРЕ.

За змістом п.5.2 договору до сплати за 1000 куб.м. природного газу 1091,00грн., крім того ПДВ - 20% - 218,20 грн., всього з ПДВ 1309,20 грн.

Згідно п.5.5 договору загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок газу.

Пунктом 11 Договору визначено, що договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками Сторін, та скріплення їх підписів печатками Сторін, поширює дію на відносини, що фактично склалися між Сторонами з 1 листопада 2014 року і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2014 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Договір на купівлю-продаж природного газу разом з додатками до нього, підписані обома сторонами без розбіжностей та скріплені їх печатками.

Оцінивши зміст спірного договору, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що останній за правовою природою є договором купівлі-продажу, який підпадає під правове регулювання норм глави 54 Цивільного кодексу України та глав 19, 20 Господарського кодексу України.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Зазначена норма Цивільного кодексу України кореспондується з положеннями статті 265 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Згідно ст.ст. 526, 527 Цивільного кодексу України боржник зобовязаний виконати свій обовязок та зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що у період за який виник спір, сторони перебували у договірних відносинах, що ними не заперечується.

З матеріалів справи також вбачається, що позивач на виконання умов передав, а відповідач прийняв природний газ за листопад та грудень 2014р. на підставі Договору, що підтверджується наступними актами приймання-передачі природного газу, які підписано сторонами та скріплено печатками підприємств без зауважень та заперечень: від 30.11.2014р. та від 30.12.2014р. за листопад та грудень 2014р.

З актів приймання-передачі природного газу вбачається, що позивачем поставлено, а відповідачем отримано природний газ у листопаді 2014р. 897,291 тис.м.куб. на суму 1174733,37 грн., у грудні 2014р. 1126,203 тис.м.куб. на суму 1474424,97 грн.

Таким чином, позивачем поставлено, а відповідачем отримано природний газ за період листопад-грудень 2014р. у загальному обсязі 2023,494 тис.куб.м. на суму 2649158,34грн.

Доказів наявності заперечень щодо кількості поставленого природного газу, а також порядку поставки та інших зауважень суду не представлено.

Згідно з п.6.1 договору, оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця передачі газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

У п.6.3 договору, сторони обумовили необхідність зазначення у платіжних дорученнях Покупцем номеру договору, дату його підписання та призначення платежу без зазначення періоду, за який здійснюється оплата. За наявності заборгованості у Покупця за цим договором Продавець має право зарахувати кошти, що надійшли від Покупця, як погашення заборгованості за газ, поставлений в минулі періоди по цьому договору, в порядку календарної черговості виникнення заборгованості.

Приймаючи до уваги дати поставок природного газу та викладені умови оплати, остаточний розрахунок повинен бути здійснений не пізніше: за листопад 2014р. 14.12.2014р.; за грудень 2014р. 14.01.2015р.

З витягу сальдо та операцій по підприємству відповідача з 01.01.2014р. по 31.10.2015р. свідчать про сплату останнім суми боргу у розмірі 1 219 670,81 грн. та наявність залишкової частини боргу у розмірі 1 429 487,53 грн.

Зважаючи на представлений відповідачем відзив №160 від 11.04.2016р. та додані до нього платіжні доручення №4 від 09.11.2015р., №3 від 13.11.2015р., №1 від 24.11.2015р., №2 від 27.11.2015р., №3 від 27.11.2015р., №5 від 25.12.2015р., останній стверджує про сплату суми боргу у сумі 1 429 487,53 грн.

Дослідивши викладені обставини разом із представленим позивачем актом звірки розрахунків за період з 01.01.2014р. по 29.02.2016р., вбачається проведення відповідачем, за станом на дату подання позовної заяви, повного розрахунку за зобов'язаннями листопада-грудня 2014р. у межах договору купівлі-продажу природного газу №2590/14-ТЕ-6 від 26.11.2014р.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду, що позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу у даних спірних матеріальних правовідносинах є безпідставними, а отже такими, що не підлягають задоволенню.

З урахуванням наведеного, позивачем нараховано до стягнення з відповідача 596 993,44грн. пені за прострочення виконання грошового зобовязання, 51 816,70грн. 3% річних, 1 067 107,92грн. - інфляційних витрат.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно з вимогами пункту 7 статті 193 Господарського кодексу України та статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У звязку з вищевикладеним та здійснивши повний розрахунок 3% річних колегія суддів погоджується з висновком суду щодо задоволення даної вимоги частково в сумі 51 715,83грн. за зобовязаннями листопада-грудня 2014р. за період з 15.12.2014р. по 03.06.2015р., виходячи з того, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється нарахування.

Щодо стягнення з відповідача інфляційних витрат колегія суддів зазначає наступне. Згідно до п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду, щодо задоволення вимоги позивача про стягнення інфляційних витрат частково, а саме в сумі 866 160,38 грн. за зобовязаннями листопада-грудня 2014р.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 596 993,44грн. за період з 15.12.2014р. по 14.07.2015р. нараховану за зобовязаннями листопада-грудня 2014р., з урахуванням здійснених часткових оплат, за несвоєчасне виконання зобовязання оплатити поставлений природний газ.

Такий вид забезпечення виконання зобовязання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 Цивільного кодексу України, частиною шостою статті 231 Господарського кодексу країни, статтями 1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань та частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України.

Згідно Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п.6 ст.232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 7.2 договору купівлі-продажу природного газу сторони обумовили, що у разі невиконання Покупцем умов п.6.1 цього договору він зобовязується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

ОСОБА_5, відповідач у відзиві, при вирішенні справи, та відзиві на апеляційну скаргу просив звільнити його від стягнення пені на підставі ч.2 ст.2 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на території проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» від 13.01.2015 № 85-VIII (далі - ОСОБА_6), відповідно до яких встановлено мораторій на стягнення пені та інших штрафних санкцій.

Господарським судом Донецької області, зроблено висновок про те, що позивач не є енергопостачальником (енергопостачальною компанією) у розумінні приписів чинного законодавства України, зокрема Закону України «Про теплопостачання», «закону України «Про електроенергетику», ст. 275 Господарського кодексу України та мети і сфери застосування Закону України «Про встановлення додаткових гарантій…», а тому відсутні підстави для звільнення відповідача від стягнення пені та інших штрафних санкцій.

При цьому, суд також зробив висновок про те, що за виключенням складової застосування Закону від 13.01.2015 № 85-VIII, слідує, що останній не може бути підставою для обмеження у спірних господарський правовідносин між позивачем та відповідачем нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій.

З таким висновком господарського суду, колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.

Згідно з п. 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про визначення гарантованих постачальників природного газу» від 25.07.2012 № 705 гарантованим постачальником природного газу для промислових споживачів, річний обсяг споживання природного газу яких перевищує 3 млн. м3, та підприємств, що здійснюють виробництво теплової енергії, є Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, що в установленому порядку отримала ліцензію на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом.

У п. 5 Статуту ПАТ «НАК «Нафтогаз України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.05.1998 № 747, встановлено, що метою діяльності компанії є сприяння структурній перебудові нафтової, газової та нафтопереробної галузей, підвищення рівня енергетичної безпеки держави, забезпечення ефективного функціонування та розвитку нафтового комплексу, більш повного задоволення потреб промислових і побутових споживачів у сировині та паливно-енергетичних ресурсах і отримання прибутку.

Предметом діяльності компанії є, зокрема, постачання природного газу, організація виробництва і постачання електричної та теплової енергії (п. 6 названого Статуту).

Таким чином, враховуючи те, що природний газ є енергетичним ресурсом, гарантованим постачальником якого є підприємство позивача, тому ПАТ «НАК «Нафтогаз України» є енергопостачальною компанією.

Згідно з ст. 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

В свою чергу, Товариство з обмеженою відповідальністю «Водотеплокомунікація» є виробником і виконавцем житлово-комунальних послуг, про що свідчать відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, згідно з якими основним видом діяльності відповідача є постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря (код КВЕД 35.30). Відповідно до рішення Виконавчого комітету Вугледарської міської ради №3 від 09.01.2014р. на відповідача покладені функції з виробництва, транспортування та реалізації теплової енергії.

З огляду на вищезазначене, відповідач є підприємцем-виконавцем (виробником) житлово-комунальних послуг та споживачем відповідних енергетичних ресурсів, щодо яких позивач є енергопостачальником, що постачає відповідачеві зазначені енергетичні ресурси.

Місцезнаходженням відповідача є м. Вугледар, Донецької області. Розпорядженням Кабінету Міністрів України №1053-р від 30.10.2014р. затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, яке втратило чинність у звязку із прийняттям розпорядження Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 р. № 1275-р, відповідно до якого, м.Вугледар віднесено до таких територій.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на території проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» № 85-VIII від 13.01.2015, на час, визначений у статті 1 цього Закону, встановлено мораторій на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції.

ОСОБА_6 набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування (ч. 1 ст. 2 названого Закону), тобто з 07.02.2015.

Виходячи з наведеного, нарахування пені за спірним Договором не здійснюється з 07.02.2015р.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що приписи ч. 2 ст. 2 Закону України № 85-VIII від 13.01.2015р. поширюють свою дію на правовідносини сторін, тому, здійснивши розрахунок пені, за зобовязаннями листопада 2014р. за період з 15.12.2014р. по 06.02.2015р. та за зобовязаннями грудня 2014р. з 15.01.2015р. по 06.02.2015р., колегія суддів зазначає, що вимоги позивача щодо стягнення пені підлягають частковому задоволенню у сумі 74 677,44грн.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» задоволенню не підлягає, а рішення господарського суду Донецької області від 10.05.2016р. у справі № 905/704/16 підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог про стягнення пені з наведених вище підстав, а в іншій частині оскаржуване рішення залишає без змін як законне та обґрунтоване.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 102, 103, 105 ГПК України, Донецький апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» м. Київ, на рішення господарського суду Донецької області від 10.05.2016р. у справі № 905/704/16 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 10.05.2016р. у справі № 905/704/16 змінити в частині стягнення пені.

Виключити п. 2 резолютивної частини рішення.

Пункт 3 резолютивної частини рішення господарського суду Донецької області від 10.05.2016р. замінити словосполучення: « 1 215 389,69грн., у тому числі пені у розмірі 297 513,48грн.» на словосполучення: « 922 553,65грн., у тому числі пені у розмірі 74 677,44грн.», а також словосполучення: «а також відшкодування сплаченого судового збору у розмірі 22 693,55грн.» на словосполучення: «а також відшкодування сплаченого судового збору у розмірі 14 888,30грн.».

Іншу частину рішення залишити без змін.

Господарському суду Донецької області видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий Н.В. Ломовцева

Судді Т.М. Колядко

ОСОБА_3

Надруковано 5 прим.:

1прим.-Позивачу;

1прим.-Відповідачу;

1прим.-У справу;

1прим.-ДАГС;

1прим.-ГСДО.