ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2016 року Справа № 910/32397/15
Вищий господарський суд України в складі колегії

суддів:Грейц К.В. - головуючого, Бакуліної С.В., Поляк О.І.,
розглянувши матеріали касаційної скарги Споживчого кооперативу "ЗАГАЛЬНИЙ ДІМ"
на постановувід 19.04.2016
Київського апеляційного господарського суду
у справі Господарського суду міста Києва № 910/32397/15
за позовомСпоживчого кооперативу "ЗАГАЛЬНИЙ ДІМ"
до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Форте Лайф"
простягнення помилково перерахованих грошових коштів у розмірі 1036881,47грн,
за участю представників: позивача - Шапов С.А.
відповідача - не з'явились
ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.02.2016 у справі №910/32397/15 (суддя Чинчин О.В.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 19.04.2016 (колегія суддів у складі головуючого судді Баранця О.М., суддів Пашкіної С.А., Сітайло Л.Г.), відмовлено в задоволенні позовних вимог Споживчого кооперативу "ЗАГАЛЬНИЙ ДІМ" (далі - позивач) до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Форте Лайф" (далі - відповідач) про стягнення помилково перерахованих грошових коштів у розмірі 1036881,47грн.

Позивач з рішенням та постановою у справі не згоден, в поданій касаційній скарзі просить їх скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, а саме: ст. ст. 11, 509, 627, 981, 1212, 1213 Цивільного кодексу України, ст. 6 Закону України "Про страхування", ст. 51 Закону Республіки Казахстан "Про страхову діяльність", ст. ст. 43, 101 Господарського процесуального кодексу України.

Скаржник зазначає, що оскільки жодна з фізичних осіб, які перерахували відповідачеві грошові кошти, що є предметом спору в цій справі, не направляла на адресу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Форте Лайф" заяв та документів, необхідних для укладення договору страхування життя, видача відповідачем відповідних полісів здійснена без достатніх на те підстав, у зв'язку з чим вважає такі договори не укладеними, відтак, відсутність правових підстав для перерахування страхувальниками грошових коштів свідчить про обґрунтованість позовних вимог, заявлених за нормою ст. 1212 ЦК України.

Відповідач не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву на касаційну скаргу та на участь його представника в судовому засіданні касаційної інстанції, про дату і час якого був належним чином повідомлений ухвалою Вищого господарського суду України від 14.06.2016, що, однак, не перешкоджає розглядові касаційної скарги і про що сторони були попереджені зазначеною ухвалою.

Заслухавши пояснення присутнього у відкритому судовому засіданні представника позивача, перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в рішенні та постанові попередніх судових інстанцій, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій під час розгляду справи встановлено, що на підставі заявок про укладення договору (полісу) добровільного страхування життя між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Форте Лайф" та фізичними особами ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18 були укладені договори/поліси добровільного страхування життя.

На виконання умов полісів добровільного страхування життя, через сервіс он-лайн платежів фізичні особи здійснили перерахування грошових внесків Приватному акціонерному товариству "Страхова компанія "Форте Лайф", а саме: ОСОБА_8 - 08.06.2015 - 90846,00грн, 02.06.2015 - 90846,00грн, 08.06.2015 - 31538,71грн (договір від 02.06.2015); ОСОБА_7 - 15.06.2015 - 63738,00грн, 15.06.2015 - 31588,24грн (договір від 15.06.2015); ОСОБА_6 - 28.08.2014 - 6326,00грн, 28.08.2104 - 20156,23грн (договір від 28.08.2014); ОСОБА_5 - 17.06.2015 - 22147,74грн, 17.06.2015 - 47136,00грн (договір від 17.06.2015); ОСОБА_9 -. 28.05.2015 - 68594,00грн, 28.05.2015 - 31561,93грн (№ договору від 28.05.2015); ОСОБА_10 18.06.2015 - 43300,47грн, 18.06.2015 - 110408,00грн (договір від 18.06.2015); ОСОБА_19 -. 09.06.2015 - 21102,44грн, 09.06.2015 - 44502,00грн (договір від 05.06.2015); ОСОБА_20 - 16.06.2015 - 10725,00грн, 16.06.2015 - 26580,69грн (договіру від 16.06.2015); ОСОБА_13 - 20.06.2015 - 25393,00грн, 20.06.2015 - 21329,15грн (договір від 20.06.2015); ОСОБА_14 - 27.05.2015 - 42838,00грн, 27.05.2015 - 21423,47грн (договір від 27.05.2015); ОСОБА_15 - 29.05.2015 - 25364,00грн, 29.05.2015 - 10524,11грн (договір від 29.05.2015); ОСОБА_16 - 15.06.2015 - 34504,00грн, 15.06.2015 - 10529,41грн (договір від 15.06.2015); ОСОБА_17 - 16.06.2015 - 10725,00грн, 16.06.2015 - 16184,00грн (договір від 16.06.2015); ОСОБА_21 - 23.06.2015 - 46086,00грн, 23.06.2015 - 10884,35грн (договір від 19.06.2015), що підтверджується відповідними квитанціями, наявними в матеріалах справи.

04.09.2015 між Споживчим кооперативом "ЗАГАЛЬНИЙ ДІМ" (сторона-2) та фізичними особами ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18 (сторони-1) були укладені договори відступлення права вимоги, за умовами яких сторони-1 безоплатно відступили стороні-2 право вимоги у повному обсязі за договорами, укладеними з Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Форте Лайф". Невід'ємними додатками до вказаних договорів були зазначені поліси добровільного страхування фізичних осіб.

Посилаючись на вказані договори уступки вимоги та зазначаючи, що грошові кошти, сплачені вказаними вище фізичними особами, перераховані відповідачеві за відсутності договірних правовідносин між сторонами, Споживчий кооператив "ЗАГАЛЬНИЙ ДІМ" звернувся до господарського суду з позовом про стягнення помилково перерахованих грошових коштів у загальній сумі 1036881,47грн, вимоги якого обґрунтовані приписами ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Вирішуючи спір у справі та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, попередні судові інстанції виходили з того, що отримання фізичними особами договорів добровільного страхування (полісів) та сплата останніми грошових внесків на їх виконання свідчить про укладеність таких правочинів, що, відповідно, унеможливлює стягнення заявленої позивачем суми на підставі приписів ст. 1212 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, з огляду на таке.

Згідно зі статтею 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1)повернення виконаного за недійсним правочином;

2)витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3)повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні;

4)відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Аналіз наведеної норми свідчить, що зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна породжують такі юридичні факти: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Таким чином, зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунене за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень статті 1212 ЦК України (аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 23.01.2013 у справі №5006/18/13/2012, від 17.06.2014 у справі №13/096-12, від 14.10.2014 у справі №922/1136/13, від 25.02.2015 у справі №910/1913/14)

Згідно з ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За приписами норм ст. ст. 981, 982, 983 Цивільного кодексу України договір страхування укладається в письмовій формі. У разі недодержання письмової форми договору страхування такий договір є нікчемним. Істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства. Договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено попередніми судовими інстанціями, договори добровільного страхування укладені в письмовій формі (поліси) та вручені страхувальникам, які, в свою чергу, на їх виконання сплатили страхові платежі, зазначивши в квитанціях про сплату конкретні номери та дати договорів, тобто, грошові кошти сплачені фізичними особами та набуті відповідачем за наявності правової підстави (договорів/полісів), а тому їх не може бути витребувано відповідно до положень ст.1212 ЦК України як безпідставне збагачення, адже ці договори/поліси є діючими і недійсними у встановленому порядку не визнані.

Враховуючи викладене, висновки попередніх судових інстанцій про відмову в позові колегія суддів вважає законними та обґрунтованими.

Доводи касаційної скарги про те, що жодна з фізичних осіб не направляла на адресу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Форте Лайф" заяв та документів, необхідних для укладення договору страхування життя, тобто, на думку скаржника, такі договори не укладені, а також про те, що, не бажаючи мати жодних правовідносин із відповідачем, всіма фізичними особами були подані заяви про повернення помилково перерахованих коштів, не спростовують зазначених вище висновків попередніх судових інстанцій, оскільки визначення договору як неукладеного може мати місце лише на стадії укладення договору, а не за наслідками його виконання сторонами, і цей факт підтверджується матеріалами справи та встановлено попередніми судовими інстанціями.

Посилання скаржника на те, що за умовами полісу № вигодонабувачем та страхувальником у випадку настання смерті останнього є одна й та сама особа, а також щодо неможливості укладення договорів страхування з підстав невідповідності таких дій приписам законодавства Республіки Казахстан, колегією суддів відхиляються, оскільки встановлення та оцінка обставин відповідності вимогам законодавства умов договорів страхування та наявності правових підстав у фізичних осіб на їх укладення може мати місце у спорі про визнання укладеного правочину недійсним, втім не відноситься до предмету доказування у цій справі, а отже з'ясування підставності таких посилань не впливає на правильність вирішення спору.

Крім того, колегія суддів зазначає, що правове та фактичне обґрунтування заявлених у справі вимог (неукладеність договорів страхування та у зв'язку з цим підставність стягнення грошових коштів згідно зі ст. 1212 ЦК України), протирічить основній підставі позову, яка визначила для споживчого кооперативу можливість звернутися до суду за захистом порушених, на його думку, прав, а саме - укладення договорів про відступлення права вимоги, оскільки предметом вказаних правочинів є відступлення права вимоги на стягнення грошових коштів, сплачених фізичними особами саме на підставі укладених договорів страхування, кожен з яких долучався до відповідного договору цесії як його додаток та невід'ємна частина разом з квитанціями, що підтверджували сплату страхових внесків на виконання умов цих договорів/полісів із зазначенням їх номерів та дат укладення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, а зводяться до намагання надати їм перевагу та переоцінити встановлені судами обставини та досліджені ними докази, що за приписами ст. ст. 1115, 1117 Господарського процесуального кодексу України перебуває поза процесуальними межами повноважень суду касаційної інстанції.

Наведене свідчить, що під час прийняття рішення та постанови у справі суди попередніх інстанцій не припустилися порушення або неправильного застосування норм чинного матеріального та процесуального законодавства, а, отже, підстави для їх скасування або зміни та задоволення вимог касаційної скарги відсутні.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України -

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Споживчого кооперативу "ЗАГАЛЬНИЙ ДІМ" залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.04.2016 у справі Господарського суду міста Києва № 910/32397/15 залишити без змін.

Головуючий суддя К.В. Грейц

Судді С.В. Бакуліна

О.І. Поляк