РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2016Справа №910/5806/16

За позовомРегіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву
доНауково-дослідний економічний інститут
треті особи, що проне заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, 1) Товариство з обмеженою відповідальністю "Діана" 2) Міністерство економічного розвитку і торгівлі України стягнення 149297,70 грн.
Суддя Усатенко І.В.

Представники сторін:

від позивачаЧерних Я.С. (за дов)
від відповідача від третьої особиСеменюк П.А. (за дов.) 1) не з'явився 2) Суховій О.В. (за дов.)

На підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 23.06.2016 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось з позовом Регіональне відділення Фонду державного майна України по м. Києві до Науково-дослідного економічного інституту, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача товариство з обмеженою відповідальністю "Діана" про стягнення 149297,70 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № П371 від 30.12.2003 в частині своєчасного перерахування орендної плати за орендоване приміщення, отриманої від орендаря.

Ухвалою суду від 04.04.2016 порушено провадження у справі № 910/5806/16, розгляд останньої призначено на 20.04.2016.

Позивачем подано документ на виконання вимог ухвали суду.

Відповідач в судове засідання не з'явився, явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, вимог ухвали суду від 04.04.2016 про порушення провадження у справі не виконав, про причини неявки суд не повідомив.

Ухвалою суду від 20.04.2016 розгляд справи відкладено на 18.05.2016.

Відповідач в судове засідання не з'явився, явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, вимог ухвали суду від 20.04.2016 про відкладення розгляду справи не виконав, про причини неявки суд не повідомив.

Представником третьої особи подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи з додатками.

Ухвалою суду від 18.05.2016 розгляд справи відкладено на 01.06.2016 та залучено до участі у справі, у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Міністерство економічного розвитку і торгівлі України.

Через загальний відділ діловодства Господарського суду м. Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він проти позову заперечував, в зв'язку з тим, що позивач не являється стороною договору оренди, а тому відсутні підстави у Фонду звертатись до суду з позовом. Крім того договір порушено орендарем, щодо сум та строків сплати орендної плати. В зв'язку з відсутністю вини відповідача, підстави стягувати з нього орендну плату та санкції за її не перерахування. Відповідач просить застосувати позовну давність.

За клопотанням третьої особи 2 в судовому засіданні 01.06.2016 здійснюється фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

01.06.2016 в судовому засіданні оголошено перерву на 16.06.2016 та продовжено строки вирішення спору на п'ятнадцять днів.

Через загальний відділ діловодства Господарського суду м. Києва 16.06.2016 позивач подав пояснення, в яких зазначив, що нормативними актами передбачено його право на звернення до суду з приводу стягнення орендної плати за користування державним майном, крім того позивач заперечував проти застосування строку позовної давності, оскільки, нарахування боргу з орендної плати та штрафних санкцій здійснено ним з 2013 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності.

В судовому засіданні 16.06.2016 представником третьої особи 2 подано письмові пояснення, в яких він просить застосувати строк позовної давності, зазначає, що міністерство являється власником орендованої будівлі і що орендар не мав можливості перерахувати орендну плату, в зв'язку з блокуванням рахунку відповідача.

Відповідач надав документи до матеріалів справи.

Третя особа 1 в судове засідання не з'явилась, явку уповноваженого представника не забезпечила, про день та час судового засідання повідомлена належним чином, про причини неявки суд повідомила.

Ухвалою суду від 16.06.2016 розгляд справи відкладено на 23.06.2016.

Через загальний відділ діловодства Господарського суду м. Києва 22.06.2016 позивач надав пояснення, в яких нормативно обґрунтував своє право на звернення до суду.

Через загальний відділ діловодства Господарського суду м. Києва 23.06.2016 відповідач надав пояснення, що він знаходиться в процесі припинення, правонаступник не визначений.

В судове засідання 23.06.2016 представник третьої особи 1 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час судового розгляду був повідомлений належним чином.

В судовому засіданні 23.06.2016 представник відповідача надав документи.

Заслухавши пояснення представників учасників процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Наказом Міністерства економіки України № 197 від 26.06.2007 (в редакції наказу №1495 від 23.11.2015) передано державній установі "Науково-дослідний економічний інститут" в оперативне управління адмінбудівлю Мінекономіки за адресою: м. Київ, бульвар Дружби Народів, 28, 5 поверх, кімнати 531, 532 загальною площею 86,1 кв. м.

30.12.2003 між Науково-дослідним економічним інститутом при Міністерстві економіки та з питань європейської інтеграції України (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Діана" (орендар) було укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № П371.

Відповідно до п. 1.1 договору, Орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно, загальною площею 100,0 кв. м, розміщене за адресою: м. Київ, бульвар Дружби Народів, 28 в приміщенні столової, що знаходиться на балансі НДЕІ Мінекономіки та з питань європейської інтеграції України, вартість якого становить за експертною оцінкою 319968,00 грн. станом на 30.06.2003. Майно передається в оренду з метою розміщення хлібопекарні (для суб'єктів малого підприємництва, які проводять виробничу діяльність - коефіцієнт 0,8).

Орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передачі майна (п. 2.1 договору).

Згідно п. 3.1, 3.2, 3.3, 3.5 договору, орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої Кабінетом Міністрів України і становить без ПДВ за базовий (перший) місяць розрахунку вересень 2003 року - 2107,31 грн. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством. Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції на наступний місяць. Перерахування здійснюється орендарем на р/р орендодавця у розмірі 100% орендної плати до числа 10 числа поточного місяця з урахуванням індексу інфляції за попередній місяць. 30% орендної плати орендодавець перераховує до Державного бюджету до 12 числа поточного місяця, 70 % залишає на своєму розрахунковому рахунку. Орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі стягується до орендодавця відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ з урахуванням індексу інфляції за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Орендар зобов'язується своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату (п. 5.2 договору)

Згідно п. 10.1, 10.5 договору цей договір укладено строком на 3 роки, що діє з 30.12.2003 до 30.12.2006 включно. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору після закінчення строку його чинності протягом 1 місяця, договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором.

Реорганізація орендодавця чи орендаря, або перехід права власності на орендоване майно третім особам, не визнається підставою для зміни або припинення чинності цього договору і він зберігає свою чинність для нового власника орендованого майна (його правонаступників), за винятком випадку приватизації орендованого майна орендарем (п. 10.6 договору).

Розрахунок плати за перший (базовий) місяць оренди погоджений з регіональним відділенням Фонду державного майна України по м.Києву 30.12.2003 року.

Між Науково-дослідним економічним інститутом та Товариством з обмеженою відповідальністю "Діана" укладено додатковий договір № 1, яким визначено, що орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої Кабінетом Міністрів України, і становить без ПДВ за перший базовий місяць розрахунку - січень 2007 року - 4581,39 грн. Орендна плата за січень 2007 визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за січень 2007 року.

Згідно додаткового договору № 1 від 25.12.2009 до договору оренди сторони погодили, що орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої Кабінетом Міністрів України, і становить без ПДВ за перший (базовий) місяць розрахунку - грудень 2006: 4008,80 грн. Орендна плата за січень 2007 визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за січень 2007. Вказаний додатковий договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін, скріплений печатками сторін та застосовується до відносин між сторонами, які виникли до його укладення, а саме з 01.01.2007.

До матеріалів справи надано акти здачі-прийняття робіт до договору оренди № П371 від 30.12.2003 про надання в оренду приміщення та визначення суми орендної плати за період з травня 2013 року по грудень 2015. Сторонами були підписані акти за вказаний період про надання послуг з оренди на загальну суму 302960,63 грн.

До матеріалів справи надано копії платіжних доручень на підтвердження часткової оплати орендної плати за договором № П371 від 30.12.2003: № 53 від 09.09.2014 на суму 3000,00 грн., № 59 від 12.09.2014 на суму 500,00 грн., № 54 від 09.09.2014 на суму 2194,76 грн., № 74 від 26.09.2014 на суму 2000,00 грн., № 69 від 22.09.2014 на суму 1000,00 грн., № 90 від 03.10.2014 на суму 3227,54 грн., № 83 від 30.09.2014 на суму 3000,00 грн., № 106 від 16.10.2014 на суму 3000,00 грн., № 94 від 06.10.2014 на суму 1000,00 грн., № 130 від 28.10.2014 на суму 1500,00 грн., № 116 від 20.10.2014 на суму 1000,00 грн., № 137 від 03.11.2014 на суму 1000,00 грн., № 167 від 25.11.2014 на суму 3293,36 грн., № 149 від 10.11.2014 на суму 2500,00 грн., № 210 від 22.12.2014 на суму 6000,00 грн., № 182 від 02.12.2014 на суму 2533,87 грн., № 284 від 18.02.2015 на суму 2000,00 грн., № 277 від 12.02.2015 на суму 3738,68 грн., № 366 від 20.04.2015 на суму 8904,71 грн., № 322 від 12.03.2015 на суму 3000,00 грн., № 429 від 10.06.2015 на суму 9957,36 грн., № 384 від 13.05.2015 на суму 4000,00 грн., № 378 від 05.05.2015 на суму 5456,18 грн., № 375 від 05.05.2015 на суму 9171,85 грн., № 558 від 21.09.2015 на суму 10577,34 грн., № 525 від 25.08.2015 на суму 2000,00 грн., № 516 від 20.08.2015 на суму 2000,00 грн., № 507 від 18.08.2015 на суму 1000,00 грн., № 493 від 11.08.2015 на суму 3032,72 грн., № 486 від 03.08.2015 на суму 5000,00 грн. Крім платіжних доручень до матеріалів справи надано банківські виписки на підтвердження сплати орендної плати ТОВ "Діана". Загальна сума орендної плати, перерахована орендарем на рахунок орендодавця за період з травня 2013 року по грудень 2015 року становить 199800,63 грн. Вказана сума становить 100% перерахованої орендодавцю орендної плати, 30 % з якої він мав перерахувати до державного бюджету.

Судом встановлено, що відповідач повинен був перерахувати на рахунок державного бюджету 30% отриманої орендної плати, що становить 59940,19 грн.

До матеріалів справи надано лист ТОВ "Діана" від 18.05.2016 № 4/5, в якому зазначено про повернення банком перерахованої орендної плати, в зв'язку з блокуванням банківського рахунку НДЕІ. ТОВ "Діана" просило надати актуальні банківські рахунки, для сплати орендної плати.

Згідно Розпорядження Кабінету Міністрів України від 28.10.2015 № 1118-р "Про реорганізацію Науково-дослідного економічного інституту" погоджено реорганізацію відповідача шляхом його перетворення у Державне підприємство "Науково-дослідний економічний інститут". Наказом від 23.11.2015 № 1489 Міністерства економічного розвитку і торгівлі України "Про реорганізацію науково-дослідного економічного інституту шляхом його перетворення" визначено, що правонаступником відповідача являється Державне підприємство "Науково-дослідний економічний інститут", заходи з реорганізації завершити до 30.06.2016.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про Фонд державного майна України" Фонд державного майна України є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об'єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об'єктів державної власності, що належать до сфери його управління, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності.

Згідно абз. 2 п. 4 ст. 5 Закону України "Про Фонд державного майна України" Фонд державного майна України: здійснює контроль за надходженням до Державного бюджету України плати за оренду державного майна.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про Фонд державного майна України" Фонд державного майна України здійснює свої повноваження безпосередньо і через регіональні відділення в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі та представництва у районах та містах, створених Фондом державного майна України, у разі необхідності. Представництва підпорядковуються регіональним відділенням. Фонд державного майна України, регіональні відділення та представництва становлять єдину систему державних органів приватизації. Регіональні відділення та представництва Фонду державного майна України є юридичними особами публічного права, мають самостійний баланс, рахунки в органах Державної казначейської служби України, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням. Регіональні відділення та представництва діють на підставі положень, що затверджуються Головою Фонду державного майна України. Керівники регіональних відділень та представництв призначаються на посаду за погодженням з головами місцевих державних адміністрацій та звільняються з посади Головою Фонду державного майна України. Фонд державного майна України здійснює контроль за діяльністю регіональних відділень та представництв.

Згідно абзацу 2 п. 5.3 "Положення про регіональне відділення Фонду державного майна України", затвердженого Наказом Фонду державного майна України 15.05.2012 N 678 Регіональне відділення відповідно до покладених на нього завдань та в межах повноважень, делегованих Фондом: здійснює контроль за надходженням до Державного бюджету України плати за оренду державного майна по договорах оренди, укладених регіональним відділенням, та договорах оренди, укладених підприємствами, організаціями, установами, розмір орендної плати по яких погоджений регіональним відділенням.

Позивачем погоджений розмір орендної плати за договором оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № П371 від 30.12.2003.

Вище зазначеними нормами спростовуються твердження відповідача про відсутність у позивача повноважень звертатись з даним позовом до суду.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України).

Згідно п.1, п.4 ст. 286 Господарського кодексу України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Статтею 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" встановлено, що істотними умовами договору оренди є: об'єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); термін, на який укладається договір оренди, орендна плата з урахуванням її індексації, порядок використання амортизаційних відрахувань, якщо їх нарахування передбачено законодавством, відновлення орендованого майна та умови його повернення, виконання зобов'язань, забезпечення виконання зобов'язань - неустойка (штраф, пеня), порука, завдаток, гарантія тощо, порядок здійснення орендодавцем контролю за станом об'єкта оренди, відповідальність сторін, страхування орендарем взятого ним в оренду майна, обов'язки сторін щодо забезпечення пожежної безпеки орендованого майна.

Згідно ч. 5 ст. 762 Цивільного кодексу України, ч.3 ст. 285 Господарського кодексу України орендар зобов'язаний вносити орендні платежі своєчасно і в повному обсязі.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності; строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

В силу вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься у п.1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

У договорі встановлено, що кошти до бюджету мають бути перераховані до 12 числа поточного місяця, однак, перерахування ставиться в залежність від події - перерахування орендної плати орендарем. Отже з настанням вказаної події відповідач має перерахувати до бюджету 30 % орендної плати, що він отримав.

Як встановлено судом орендар частково сплатив суму орендної плати у розмірі 199800,63 грн. Згідно договору оренди у відповідача виникає обов'язок перерахувати 30% від отриманої ним орендної плати до державного бюджету. Доказів того, що в період з травня 2013 по грудень 2015 року відповідач перераховував до бюджету відсоток отриманої ним від ТОВ "Діана" орендної плати суду не надано. Факт не сплати вказаних коштів не заперечується відповідачем. В зв'язку з цим, відповідач зобов'язаний перерахувати до Державного бюджету України 30% орендної плати отриманою від третьої особи 1 у розмірі 59940,19 грн.

Матеріалами справи підтверджено наявність у відповідача заборгованості перед бюджетом у розмірі 59940,19 грн.

В зв'язку з простроченням виконання грошового зобов'язання позивач нарахував відповідачу пеню у розмірі 18453,30 грн. та втрати від інфляції у розмірі 37520,38 грн.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вказується у п.3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013 індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Оскільки судом встановлено, що сума боргу відповідача є меншою, ніж зазначена позивачем у позові, то сума втрат від інфляції нарахована на суму основного боргу у розмірі 93324,02 грн. є не вірною. Суд здійснив власний перерахунок суми втрат від інфляції з урахуванням дат фактичної сплати орендної плати орендарем на рахунок орендодавця за період з липня 2013 року по грудень 2015 року. Сума втрат від інфляції, що підлягає стягненню з відповідача до державного бюджету становить 27833,16 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

При цьому, відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Так, згідно ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно ч. 1, 2 статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК України).

Згідно з п. 3.5 договору орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі стягується до орендодавця відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ з урахуванням індексу інфляції за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Цій умові договору кореспондується обов'язок орендаря своєчасно сплачувати орендну плату.

Отже договором передбачено нарахування пені за прострочення орендаря і стягується вказана пеня на користь орендодавця. Договором чи законодавством не передбачено нарахування пені за несвоєчасне перерахування частини орендної плати орендодавцем до бюджету, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача суми пені є безпідставними та необґрунтованими.

Щодо заяв про застосування строків позовної давності, суд не вбачає підстав для застосування строку позовної давності.

Відповідно до ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно із п. 28 постанови пленуму Верховного суд України від 06 листопада 2009 року N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" до окремих видів вимог, пов'язаних з визнанням правочинів недійсними, встановлено спеціальну позовну давність (частини третя, четверта статті 258 ЦК). Перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється не з моменту вчинення правочину, а відповідно до частини першої статті 261 ЦК - від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

До вказаних правовідносин застосовується загальний строк позовної давності - 3 роки.

Судом встановлено прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання, яке мало триваючий характер. Позивач просив стягнути суму орендної плати за період з травня 2013 року. З позовною заявою до суду Фонд звернувся 30.03.2016 року, тобто до спливу трирічного строку позовної давності. Оскільки строк позовної давності не був пропущений позивачем, то у суду відсутні підстави його застосовувати та на цій підставі відмовляти у позові.

З огляду на вказане позов та в зв'язку з відстроченням позивачу сплати судового збору до прийняття рішення у справі, судовий збір покладається на сторін пропорційно сумі задоволених вимог на підставі положень ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Науково-дослідного економічного інституту (01103, м. Київ, бульвар Дружби Народів, будинок 28, ідентифікаційний код 02736403) на користь Державного бюджету України плату за оренду іншого державного майна у сумі 87773 (вісімдесят сім тисяч сімсот сімдесят три) грн. 82 коп., в тому числі: 59940 (п'ятдесят дев'ять тисяч дев'ятсот сорок) грн. 70 коп., втрати від інфляції у сумі 27833 (двадцять сім тисяч вісімсот тридцять три) грн. 63 коп. (одержувач - УДКСУ у Шевченківському районі м. Києва, код 37995466, банк одержувача - ГУ ДКСУ у м. Києві, розрахунковий рахунок 0011, МФО 820019, КЕКД 22080300. Стягувач - Регіональне відділення Фонду державного майна України по м. Києву (01032, м. Київ, бульвар Т. Шевченка, 50-Г, ідентифікаційний код 19030825).

3. Стягнути з Науково-дослідного економічного інституту (01103, м. Київ, бульвар Дружби Народів, будинок 28, ідентифікаційний код 02736403) на користь Державного бюджету України (отримувач платежу: ГУ ДКСУ у м. Києві, код отримувача: 37993783, банк отримувача: ГУ ДКСУ у м. Києві, код банку: 820019, р/р 3001) суму судового збору в розмірі 1316 (одну тисячу триста шістнадцять) грн. 61 коп.

4. Стягнути з Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву (01032, м. Київ, бульвар Т. Шевченка, 50-Г, ідентифікаційний код 19030825) на користь Державного бюджету України (отримувач платежу: ГУ ДКСУ у м. Києві, код отримувача: 37993783, банк отримувача: ГУ ДКСУ у м. Києві, код банку: 820019, р/р 3001) суму судового збору в розмірі 922 (дев'ятсот двадцять дві) грн. 86 коп.

5. В іншій частині позову відмовити.

6. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 01.07.2016

Суддя І.В.Усатенко