РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.06.2016Справа №910/5032/16

За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ОСТРА»

до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «НОВА»

про відшкодування матеріальної шкоди 92 128,86 грн.

Суддя Пригунова А.Б.

Представники:

від позивача: Нагорний О.К.

від відповідача: не з'явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ОСТРА» звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «НОВА», в якому просить суд стягнути з відповідача в порядку сплати частини страхового відшкодування за договором перестрахування суму збитків в загальному розмірі 92 128,86 грн., з яких: 58 945,06 грн. - сума боргу, а також 20 657,95 грн. - індексу інфляції, 1 768,35 грн. - 3% річних, 10 757,48 грн. - пені. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобов'язань перед позивачем за договором перестрахування № ПФ-0401/02 від 01.04.2013 р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.03.2016 р. порушено провадження у справі № 910/5032/16 та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 25.04.2016 р. за участю представників сторін, яких зобов'язано надати суду певні документи.

У судовому засіданні 25.04.2016 р. представник позивача надав суду клопотання про витребування доказів у даній справі, в якому просить суд витребувати від Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «НОВА» договір про факультативне перестрахування (ретроцесії) № ПФ-0401/02 від 01.04.2013 р. для його огляду у судовому засіданні.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.04.2016 р. відкладено розгляд даної справи в порядку ст. 77 Господарського процесуального кодексу України та задоволено клопотання позивача про витребування доказів в порядку ст. 38 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні від 18.05.2016 р. представник позивача надав суду клопотання про витребування доказів у даній справі, в якому просить суд витребувати від Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «НОВА» докази щодо передання своїх кредиторських та дебіторських зобов'язань Товариству з обмеженою відповідальністю «Інвестмент Проперті Протектед» або іншій юридичній особі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.05.2016 р. строк розгляду спору у даній справі продовжено на п'ятнадцять днів; розгляд справи в порядку ст. 77 Господарського процесуального кодексу України відкладено; витребувано від Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «НОВА» докази щодо передання своїх кредиторських та дебіторських зобов'язань Товариству з обмеженою відповідальністю «Інвестмент Проперті Протектед» або іншій юридичній особі, одержання витребуваних судом документів уповноважено представника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ОСТРА».

У даному судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги.

Представник відповідача на виклик суду не з'явився, вимог суду не виконав, про поважні причини неявки суд не повідомив.

При цьому суд відзначає, що ухвали суду направлялась відповідачу на вказану в позовній заяві та витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців адреси відповідача та повернуті органом поштового зв'язку у зв'язку із закінченням терміну зберігання.

Між тим, відповідно до п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Приймаючи до уваги, що учасники були належним чином повідомлені про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, та зважаючи на те, що від учасників провадження не надходило будь-яких клопотань, в тому числі, про відкладення розгляду справи, суд вважає, що неявка у судове засідання представника відповідача не є перешкодою для прийняття рішення у даній справі.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем, оригінали яких оглянуто у судовому засіданні.

У судовому засіданні 13.06.2016 р. на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.04.2013 р. між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ОСТРА» та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «НОВА» укладено договір про загальні умови факультативного перестрахування (ретроцесії) №ПФ-0401/02.

Відповідно до п. 1.1. предметом даного договору є загальні умови перестрахування (ретроцесії) ризиків, переданих (прийнятих) сторонами на факультативній (необов'язковій) основі по договорах факультативного перестрахування (ретроцесії), а також права і обов'язки сторін при укладенні, виконанні і припиненні договорів факультативного перестрахування (ретроцесії). Під передачею ризику в перестрахування слід розуміти страхування одним страховиком (цендентом, перестрахувальником) на визначених договором факультативного перестрахування (ретроцесії), ковер-нотом (далі- окремий договір перестрахування) умовах ризику виконання частини своїх обов'язків перед страхувальником в іншого страховика (перестраховика).

Згідно з п. 1.2. на підставі цього договору сторони можуть укладати окремі договори перстрахування. Кожний окремий договір перестрахування незалежний від умов будь-якого іншого окремого договору перестрахування, укладеного сторонами.

Відповідно до п.1.5. договору касовий збиток - розмір збитку, при перевищенні якого перестраховик, після заяви перестрахувальника, перераховує останньому свою частину в страховому відшкодуванні/виплаті раніше, ніж перестрахувальник здійснить виплату страхового відшкодування страхувальнику. Розмір касового збитку зазначається в окремому договору перестрахування.

Пунктом 3.2.5. даного договору передбачено, що перестрахувальник зобов'язаний сповістити перестраховика про настання страхового випадку по перестрахованому ризику протягом 3 (три) робочих днів з моменту одержання інформації про його настання, якщо інше не передбачено окремим договором перестрахування.

Згідно з п. 3.4.1. договору перестраховик зобов'язаний перерахувати перестрахувальнику свою частину у страховому відшкодуванні/виплаті, розмір якої розрахований відповідно до умов цього договору і окремого договору перестрахування, у строк, передбачений цим договором, якщо інше не передбачено в окремому договору перестрахування.

Відповідно до п.3.4.6. договору перестраховик зобов'язаний сплатити перестрахувальнику пеню за несвоєчасне виконання зобов'язань у розмірі 0,05 %, але не більше подвійної ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Згідно з п. 4.3. договору у випадку, якщо перестрахувальником не було перераховано перестрахувальну премію за окремим договором перестрахування в строк, передбачений п.5.3. цього договору, перестраховик має право в односторонньому порядку припинити дію перестрахувального захисту по цьому договору за умови обов'язкового письмового повідомлення перестрахувальника про припинення відповідальності в термін не менш ніж за 10 календарних днів до дати припинення відповідальності. В іншому випадку перестраховик несе відповідальність за окремим договором перестрахування в обсязі прийнятих на себе зобов'язань.

Відповідно до п. 8.2. договору при настанні страхового випадку, передбаченого оригінальним договором страхування і окремим договором перестрахування, перестраховик сплачує перестрахувальнику свою частку/частину в страховому відшкодуванні, відповідно до його обсягу відповідальності за окремим договором перестрахування, протягом 15 робочих днів (у випадку касового збитку - 1- робочих днів) після отримання від перестрахувальника комплекту документів, передбачених цим договором.

Цей договір, відповідно до п. 11.1., укладено на невизначений строк і набирає чинності з моменту його підписання сторонами.

13.03.2014 р. між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ОСТРА» та ОСОБА_2 укладений договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №010614168, за умовами якого прийнято на страхування транспортний засіб «AUDI A4», державний номер НОМЕР_1, 2008 року випуску.

Також на підставі вищевказаного договору 13.03.2014 р. сторонами було укладено перестраховочний коверт-нот №010614168, відповідно до якого страхувальником є ОСОБА_2, страховик Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ОСТРА», перестраховик Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «НОВА».

Відповідно до вищевказаного перестраховочного коверт-ноту №010614168 загальна страхова сума складає 372 000,00 грн., власне утримання перестрахувальника 72 000,00 грн., відповідальність перестраховика 300 000,00 грн. (80,65 %).

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач стверджує, що в межах договору від 01.04.2013р., між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ОСТРА» та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «НОВА» 13.03.2014 р. укладено ковер-нот №010614168 про перестрахування автомобіля «AUDI A4», державний номер НОМЕР_1, 2008 року випуску, у зв'язку з чим відповідач зобов'язаний відшкодувати частину збитків у зв'язку з настанням страхового випадку у сумі 58 945,06 грн.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд відзначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими і речовими доказами, а також поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до п. 1 ст. 352 Господарського кодексу України, страхування - це діяльність спеціально уповноважених державних організацій та суб'єктів господарювання (страховиків), пов'язана з наданням страхових послуг юридичним особам або громадянам (страхувальникам) щодо захисту їх майнових інтересів у разі настання визначених законом чи договором страхування подій (страхових випадків), за рахунок грошових фондів, які формуються шляхом оплати страхувальниками страхових платежів.

Згідно зі ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

У відповідності до ст. 987 Цивільного кодексу України за договором перестрахування страховик, який уклав договір страхування, страхує в іншого страховика (перестраховика) ризик виконання частини своїх обов'язків перед страхувальником. Страховик, який уклав договір перестрахування, залишається відповідальним перед страхувальником у повному обсязі відповідно до договору страхування.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Тож, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, виходячи із загальних засад цивільного законодавства України, суд дійшов висновку, що наявні у справі докази, що підтверджують фактичне прийняття Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «НОВА» на перестрахування автомобіль «AUDI A4», державний номер НОМЕР_1, 2008 року випуску, а відтак - умова ковер-ноту №010614168 щодо виплати страхового відшкодування в межах встановленої відповідальності є обов'язковою для виконання Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «НОВА».

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Положеннями ст. 354 Господарського кодексу України за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній страхувальником у договорі страхування.

Згідно з положеннями ст. 980 Цивільного кодексу України предметом договору страхування можуть бути, зокрема, майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування).

Частиною 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» встановлено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Страховим ризиком, відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про страхування» визначається певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальники - юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу; потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров'ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу; забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності, відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Відповідно ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

У відповідності до ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Як встановлено судом, 25.08.2014 р. на вул. Канатній у місті Одесі сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «AUDI A4», державний номер НОМЕР_1, внаслідок якого останній отримав механічні пошкодження.

Відповідно до акту про страхову подію №118-к від 29.08.2014 р. вищевказана подія визнана страховим випадком, передбаченим договором №010614168 від 13.03.2014 р.

Відповідно до рахунку №КЗ00000538/КС000000590 від 28.08.2014 р. та акту виконаних робіт №КЗ00000538/КС000000590 від 18.11.2014 р. вартість відновлювального ремонту автомобіля «AUDI A4», державний номер НОМЕР_1 становить 79 411,11 грн.

Відповідно до акту про страхову подію №118-к від 29.08.2014 р. сума страхового відшкодування мінус 9 300,00 грн. (несплачена страхова премія) складає 70 111,11 грн.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем здійснено виплату страхового відшкодування за відновлювальний ремонт автомобіля «AUDI A4», державний номер НОМЕР_1 у розмірі 70 111,11 грн., що підтверджується платіжними дорученнями, засвідчені копії яких доучені до матеріалів справи.

Позивач повідомленням №659 від 28.08.2014 р. повідомив Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «НОВА» про страхову подію; даний факт відповідачем не заперечується.

17.01.2015 р. Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ОСТРА» надіслало на адресу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «НОВА» вимогу про виплату перестраховиком своєї частки страхового відшкодування, яка відповідно до коверт-ноту №010614168 складає 80,65 %, а саме 58 945,06 грн. (без врахування несплаченої позивачем частину перестрахувальної премії у розмірі 5 100,00 грн.).

Листом №111 від 27.02.2015 р. Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «НОВА» повідомило, що оскільки Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ОСТРА» відповідно до кевер-ноту вчасно не було сплачено перестрахувальної премії, у відповідача відсутні правові підстави для виплати страхового відшкодування за вищевказаним страховим випадком.

Що ж до доводів відповідача про відмову у виплаті страхового відшкодування на підставі п. 4.3. договору №ПФ-0401/02. від 01.04.2013 р., суд відзначає, що зазначеним пунктом визначено, що якщо перестрахувальником не було перераховано перестрахувальну премію за окремим договором перестрахування в строк, передбачений п.5.3. цього договору, перестраховик має право в односторонньому порядку припинити дію перестрахувального захисту по цьому договору за умови обов'язкового письмового повідомлення перестрахувальника про припинення відповідальності в термін не менш ніж за 10 календарних днів до дати припинення відповідальності. В іншому випадку перестраховик несе відповідальність за окремим договором перестрахування в обсязі прийнятих на себе зобов'язань.

При цьому, суд відзначає, що у матеріалах справи відсутнє письмове повідомлення Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «НОВА» про припинення відповідальності, а отже, відповідач несе повну відповідальність за договором №010614168 від 13.03.2014 р. в обсязі прийнятих на себе зобов'язань.

За приписами ст.ст. 3, 629 Цивільного кодексу України цивільне законодавство ґрунтується на принципах справедливості, добросовісності та розумності та передбачає обов'язковість виконання договірних зобов'язань.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Тож, приймаючи до уваги, що за приписами ст.ст. 4-3, 33, 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, суть якого полягає у обґрунтуванні сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, своїх вимог і заперечень поданими суду доказами, які господарський суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, здійснивши оцінку наявних у справі доказів та встановлених судом обставин за правилами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, суд відзначає, що відповідач безпідставно ухиляється від виплати перестрахового відшкодування Приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «ОСТРА», а отже суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення частини страхового відшкодування за договором перестрахування у розмірі 58 945,06 грн.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 20 657,95 грн. - інфляційних втрат, 1 768,35 грн. - 3 % річних та 10 757,48 грн. - пені.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Як визначено ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За приписами п. 1.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» з огляду на те, що ст. 625 Цивільного кодексу України вміщено в розділі 1 книги 5 цього Кодексу - "Загальні положення про зобов'язання", ця стаття застосовується до всіх грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов'язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов'язань.

Тож, оскільки відповідачем допущено порушення договірних зобов'язань щодо оплати наданих послуг, приймаючи до уваги, що відповідачем не надано суду доказів вжиття ним заходів щодо уникнення прострочення виконання зобов'язань, суд вважає обґрунтованим притягнення відповідача до відповідальності за прострочення виконання грошового зобов'язання за договором.

Перевіривши правильність нарахування позивачем 3 % річних та пені судом встановлено, що його розрахунки не перевищують розрахунок суду.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, судом встановлено, що Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ОСТРА» допущено помилку у методиці розрахунку, у зв'язку з чим позивачем завищено належну до стягнення суму інфляційних втрат.

Згідно розрахунку суду за заявлений позивачем період розмір інфляційних втрат становить 19 253,08 грн.

Підсумовуючи вищевикладене, виходячи із заявлених позивачем вимог та наведених обґрунтувань, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Статтею 49 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що витрати по сплаті судового бору при частково задоволені позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1.Позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ОСТРА» задовольнити частково.

2.Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «НОВА» (02660, м. Київ, вул. М. Раскової, буд.11, ), з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду, на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ОСТРА» (65026, м. Одеса, вул. Пушкінська, буд.13, ) суму збитку у розмірі 58 945,06 (п'ятдесят вісім тисяч дев'ятсот сорок п'ять грн. 06 коп.) грн., 19 253,08 (дев'ятнадцять тисяч двісті п'ятдесят три грн. 08 коп.) грн. - інфляційних втрат, 1 768,35 (одна тисяча сімсот шістдесят вісім грн. 35 коп.) грн. - 3 % річних, 10 757,48 (десять тисяч сімсот п'ятдесят сім грн. 48 коп.) грн. - пені та 1 360, 87 (одна тисяча триста шістдесят грн. 87 коп.) грн. - судового збору.

3.Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4.В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 21.06.2016 р.

Суддя Пригунова А.Б.