РІШЕННЯ

"15" червня 2016 р.Справа № 921/193/16-г/3

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Боровець Я.Я.

Розглянув справу

за позовом Сільськогосподарського Товариства з обмеженою відповідальністю "Терра", вул. 22 Січня, 7а, смт. Підволочиськ, Тернопільська область, 47800

до відповідача Приватного малого підприємства "Імпульс", вул. Промислова, 7, с. Острів, Тернопільський район, Тернопільська область, 47728

про стягнення заборгованості в сумі 42 869,30 грн.

За участю представників сторін від :

Позивача: Щербатюк О.Д. - представник (довіреність №02/10 від 02.10.2015р. )

Відповідача: не з'явився

Учасникам судового процесу в судовому засіданні оголошено склад суду та роз'яснено їх права і обов'язки передбачені статтями 20, 22 ГПК України.

Фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку статті 81-1 ГПК України не здійснювалася через відсутність відповідного клопотання сторін.

В судовому засіданні 15.06.2016 року судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть справи:

Сільськогосподарське Товариство з обмеженою відповідальністю "Терра" звернулося до господарського суду Тернопільської області з позовною заявою до відповідача Приватного малого підприємства "Імпульс" про стягнення заборгованості в сумі 42 869,30 грн.

Ухвалою господарського суду від 04.04.2016р. порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 05.05.2016р.

В порядку статті 77 ГПК України у судових засіданнях 05.05.2016р. та 19.05.2016р. судом оголошувались перерви відповідно до 19.05.2016р. та до 02.06.2016р., про що зазначено у формулярах (протоколах) судових засідань.

05.05.2016 р. суд перейшов до розгляду справи по суті.

На задоволення клопотання (вх. №10433 від 19.05.2016р.) представника відповідача про продовження строку розгляду справи, ухвалою суду від 19.05.2016 року строк розгляду справи в порядку частини 3 статті 69 ГПК України продовжено на 15 днів.

Ухвалою суду від 02.06.2016р. розгляд справи відкладався на 15.06.2016р. з підстав, викладених в ній.

Представник позивача в судових засіданнях позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві, в письмових запереченнях на відзив ПМП "Імпульс" (вх.№10432 від 19.05.2016р.), письмових поясненнях від 02.06.2016р. (вх. №11266) та просив позов задоволити повністю. В судовому засіданні 05.05.2016р. судом оглянуто оригінали документів долучених до позовної заяви. Також, через канцелярію суду подав документи, які витребовувались ухвалою суду (вх.№9596 від 05.05.2016р.).

Представник відповідача в судових засіданнях заперечив щодо позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву (вх.№ 9572 від 05.05.2016р.), просив суд в позові відмовити, зокрема посилається на те, що позивачем всупереч умовам укладеного п.3.2. договору про надання послуг №ТР-76/2013 від 12.12.2013р. не виставлявся рахунок до оплати, а отже, у Замовника не виник обов'язок оплатити надані послуги.

Також, представником відповідача подано клопотання про зупинення провадження у справі (вх.№12001 від 15.06.2016р.).

Розглянувши клопотання представника відповідача, суд встановив, що останнє підлягає відхиленню, з огляду на наступне.

Частиною першою статті 79 ГПК України визначено, що господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

Необхідною передумовою для застосування зупинення провадження у справі мають бути обставини, що перешкоджають її розглядові по суті заявлених позовних вимог.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове й повне припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу, і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

Пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (частини третя і четверта статті 35 ГПК). Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин. Іншим судом, про який йдеться у частині першій статті 79 ГПК, є будь-який орган, що входить до складу судової системи України згідно з статтею 3 та частиною другою статті 17 Закону України "Про судоустрій і статус суддів"; іншим судом може вважатися й інший склад суду (одноособовий чи колегіальний) в тому ж самому судовому органі, в якому працює суддя (судді), що вирішує (вирішують) питання про зупинення провадження у справі. Така правова позиція викладена у п.3.16 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

Згідно закону, для вирішення питання про зупинення провадження у справі суд у кожному випадку повинен з'ясовувати, як пов'язана справа, яка розглядається даним судом із справою, що розглядається іншим судом, а також чим обумовлюється неможливість розгляду даної справи. Сама по собі взаємопов'язаність двох справ ще не свідчить про неможливість розгляду та прийняття рішення у іншій справі.

Відповідно до пункту 2.17 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29.05.2013р. № 11 вбачається, що ним не встановлено обов'язкове зупинення судом розгляду справи у даній правовій ситуації, а надано суду таке право з урахуванням наявності обставин конкретної справи.

Таким чином, зупинення провадження у справі про стягнення коштів до вирішення справи, предметом якої є визнання договору недійсним / тлумачення умов договору, на підставі якого заявлена вимога про стягнення коштів, є правом, а не обов'язком суду, і вирішуючи питання про зупинення провадження у справі, суд має враховувати обставини конкретної справи.

Предметом розгляду цієї справи є стягнення заборгованості за договором про надання послуг № ТР-76/2013 від 12.12.2013 р.

Відповідно до приписів статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Отже, презумпція правомірності правочину може бути спростована нормою закону, яка містить відповідну заборону, а у випадках, прямо не передбачених у законодавстві, презумпція правомірності правочину може бути спростована судом.

Таким чином, в силу статті 204 Цивільного кодексу України (презумпції правомірності правочину), договір про надання послуг № ТР-76/2013 від 12.12.2013 р. станом на час розгляду справи в суді є чинним, і породжує правові наслідки, на які він спрямований, а отже наявність справи № 921/328/16-г/17 - про тлумачення умов договору про надання послуг № ТР-76/2013 від 12.12.2013 р. в частині порядку оплати за надані послуги, ніяким чином не свідчить про неможливість розгляду справи № 921/193/16-г/3, оскільки при розгляді останньої суд, у тому числі, повинен дослідити умови вказаного договору, зокрема пункти щодо оплати за надані послуги та розтлумачити їх зміст з метою визначення моменту початку виникнення права позивача на стягнення основного боргу.

Отже, суд вважає, що розгляд господарським судом Тернопільської області справи № 921/328/16-г/17 не може бути перешкодою для встановлення відповідно до статті 43 ГПК України істотних обставин у даній справі № 921/193/15-г/3 при її розгляді господарським судом.

Таким чином, відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України окрім взаємопов'язаності справ необхідною умовою для зупинення провадження у справі є неможливість її розгляду до розгляду господарським судом Тернопільської області справи № 921/328/16-г/17.

Враховуючи викладене, відсутні підстави для зупинення провадження у даній справі.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, повно та об'єктивно оцінивши подані докази в їх сукупності, судом встановлено:

Згідно статті 1 ГПК України право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів мають підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності.

Майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і не господарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями (ч. 1 ст. 179 ГК України).

Відповідно до статті 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є Договори та інші правочини.

Згідно статті 67 ГК України відносини підприємств з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов'язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечить законодавству України.

До виконання господарських договорів, згідно частини 1 статті 193 ГК України, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом.

У відповідності до статті 509 ЦК України, статті 173 ГК України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

12.12.2013р. між Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "ТЕРРА" (надалі - Виконавець/Позивач) та Приватним малим підприємством "Імпульс" (надалі - Замовник/Відповідач) укладено договір про надання послуг № ТР-76/2013 (надалі - Договір), згідно з умовами якого в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Виконавець зобов'язується за завданням Замовника протягом визначеного в Договорі строку надавати за плату наступні послуги у рослинництві (надалі іменуються "послуги"): надання послуг у рослинництві за винагороду або на договірній основі, а саме: поглиблювання. Запланована загальна площа поглиблювання складає 115,00 га. Вартість поглиблювання складає 250,00 грн/га в т.ч. ПДВ., а Замовник зобов"язується оплачувати надані послуги ( п.п. 1,1., 1.2., 1.3. Договору).

Відповідно до пункту 2.3. Договору Замовник зобов'язаний, зокрема, - приймати від Виконавця результати надання послуг шляхом складання актів про надання послуг (актів приймання-передачі наданих послуг) не пізніше 3 (трьох) робочих днів після надання таких послуг, якщо надані послуги відповідають умовами Договору, і оплачувати їх в розмірах і в строк, передбачені цим Договором.

Згідно пункту 3.1. Договору, вартість послуг визначається Сторонами за фактом їх надання та фіксується в актах по наданих послугах.

За надання передбачених Договором послуг Замовник виплачує Виконавцю суму, згідно виставленого рахунку за надані послуги протягом 5 (п'яти ) робочих днів, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Виконавця. Здавання послуг Виконавцем та приймання їх результатів Замовником оформлюється Актом приймання - передачі наданих послуг, який підписується повноважними представниками Сторін протягом 3 (трьох) робочих днів після фактичного надання послуг (п. 3.2 Договору)

Підписання Акта приймання-передачі наданих послуг представником Замовника є підтвердженням факту достовірності надання вказаних послуг без будь-якого іншого документального підтвердження та відсутності будь-якого виду претензій з його боку ( п. 3.3. Договору).

По завершенню робіт за договором, Замовник зобов'язаний повністю розрахуватися з Виконавцем протягом 5-ти банківських днів після підписання останнього акту про надані послуги (п.3.4 Договору).

Вказаний Договір підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками обох сторін.

На виконання умов договору про надання послуг №ТР-76/2013 позивач надав послуги на загальну суму 22 970,00 грн, про що свідчить рахунок - фактура №ТР-0000032 від 16.12.2013р. на оплату послуг та податкова накладна від 16.12.2013р.

Факт виконання позивачем та отримання відповідачем послуг, підтверджується актом здачі - прийняття робіт (надання послуг) №ТР-0000129 від 16.12.2013р. на суму 22 970,00 грн, підписаний повноважними представниками сторін та завірений печатками юридичних осіб (знаходиться в матеріалах справи).

Як стверджує позивач, відповідач порушив умови договору щодо оплати за надані послуги, заборгувавши станом на час звернення з позовом до суду 22 970, 00 грн.

Як вбачається зі змісту укладеного сторонами договору, він по своїй правовій природі є договором надання послуг.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України визначається, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Положеннями статей 525, 526, 530 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов"язанні встановлений строк (термін) його, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Аналогічне положення містить стаття 193 ГК України, де зазначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно частини 1 статті 174 Господарського кодексу України господарський договір є підставою виникнення господарських зобов'язань.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до статей 627, 628 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, зміст договору складається з умов, які визначаються на розсуд та за погодженням сторін, та умов, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як слідує із матеріалів справи, на виконання умов договору про надання послуг № ТР-76/2013 від 12.12.2013р. (згідно з умовами якого в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Виконавець зобов'язується за завданням Замовника протягом визначеного в Договорі строку надавати за плату наступні послуги у рослинництві (надалі іменуються "послуги"): надання послуг у рослинництві за винагороду або на договірній основі, а саме: поглиблювання. Запланована загальна площа поглиблювання складає 115,00 га. Вартість поглиблювання складає 250,00 грн/га в т.ч. ПДВ., а Замовник зобов"язується оплачувати надані послуги ( п.п. 1,1., 1.2., 1.3. Договору)) позивачем надані послуги на загальну суму 22 970,00 грн, що підтверджується рахунком - фактурою №ТР-0000032 від 16.12.2013р. на оплату послуг та податковою накладною від 16.12.2013р. (міститься в матеріалах справи).

Відповідно до пункту 2.3. Договору Замовник зобов'язаний, зокрема, - приймати від Виконавця результати надання послуг шляхом складання актів про надання послуг (актів приймання-передачі наданих послуг) не пізніше 3 (трьох) робочих днів після надання таких послуг, якщо надані послуги відповідають умовами Договору, і оплачувати їх в розмірах і в строк, передбачені цим Договором.

Здавання послуг Виконавцем та приймання їх результатів Замовником оформлюється Актом приймання - передачі наданих послуг, який підписується повноважними представниками Сторін протягом 3 (трьох) робочих днів після фактичного надання послуг (п. 3.2 Договору)

Підписання Акта приймання-передачі наданих послуг представником Замовника є підтвердженням факту достовірності надання вказаних послуг без будь-якого іншого документального підтвердження та відсутності будь-якого виду претензій з його боку ( п. 3.3. Договору).

Факт виконання позивачем та отримання відповідачем послуг, підтверджується актом здачі - прийняття робіт (надання послуг) №ТР-0000129 від 16.12.2013р. на суму 22 970,00 грн, підписаний повноважними представниками сторін та завірений печатками юридичних осіб (знаходиться в матеріалах справи).

Відповідачем не подано, матеріали справи не містять доказів надання відповідачем (Замовником) будь-яких заперечень до вказаного акту здачі-прийняття робіт.

Отже, роботи, визначені у цьому акті здачі-прийняття робіт (надання послуг), відповідно до умов договору про надання послуг №ТР-76/2013 від 12.12.2013р. вважаються безумовно прийнятими відповідачем у повному обсязі зі строком оплати - протягом п'яти банківських днів після підписання останнього акту про наданні послуги.

Згідно пункту 3.1. Договору, вартість послуг визначається Сторонами за фактом їх надання та фіксується в актах по наданих послугах.

За надання передбачених Договором послуг Замовник виплачує Виконавцю суму, згідно виставленого рахунку за надані послуги протягом 5 (п'яти ) робочих днів, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Виконавця (п. 3.2 Договору).

По завершенню робіт за договором, Замовник зобов'язаний повністю розрахуватися з Виконавцем протягом 5-ти банківських днів після підписання останнього акту про надані послуги (п.3.4 Договору).

Також, позивачем надіслано відповідачу претензію №24/03-15 від 24.03.2015р., яку останнім залишено без задоволення.

Відповідач свої договірні зобов"язання щодо сплати за отриманні послуги не виконав, заборгувавши позивачу 22 970,00 грн.

Приймаючи до уваги, що згідно статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами, а тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості в сумі 22 970,00 грн, які неоплачені станом на день розгляду спору, підлягають до задоволення як обґрунтовано заявлені, підтверджені матеріалами справи та не спростовані відповідачем належними доказами.

Положеннями статті 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, повинен на вимогу кредитора сплатити борг з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (П.п. 3.1., 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.13р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Відповідно до п.п. 4.1, 4.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.13р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Як стверджує позивач, оскільки відповідачем не виконані умови Договору щодо вчасної оплати за наданні послуги, тому позивачем нараховано відповідачу за період з 24.12.2013р. по 28.03.2016р. 3% річних у розмірі 1 559,44 грн та інфляційні втрати в розмірі 18 339,86 грн.

Перевіривши розрахунок 3% річних здійснений позивачем, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення 1 559,44 грн 3% річних правомірними та такими, що підлягають до задоволення.

У свою чергу здійснивши власний розрахунок за допомогою програми ЛІГА: ЗАКОН Еліт заявлених до стягнення інфляційних втрат суд вважає, вірно обрахованими та правомірно заявленими до стягнення 18 330,06 грн інфляційний втрат, та такими, що підлягають до задоволення. В іншій частині щодо стягнення 9,80 грн - інфляційних втрат, то суд вважає їх безпідставно нарахованими, необґрунтованими та такими, що до стягнення не підлягають.

Щодо тверджень представника відповідача, які викладені у відзиві б/н від 05.05.2016р. (вх. №9572), які зводяться до того, що відповідач не отримував рахунок на оплату наданих послуг, а отже не настав строк щодо здійснення розрахунку за надані послуги, оскільки положеннями п. 3.2. Договору передбачено, що підставою для оплати є виставлений рахунок, не приймаються судом до уваги при вирішенні спору та відхиляються з огляду на таке.

Суд зазначає, що відсутність рахунку ніяким чином не перешкоджає виконанню зобов"язання з оплати наданих послуг, зважаючи на те, що договір містить реквізити сторін, у т.ч. дані щодо розрахункового рахунку позивача. Окрім того, відповідачем не доведено того факту, що він звертався до позивача у зв"язку з неможливістю виконати грошове зобов"язання щодо здійснення розрахунку за надані послуги внаслідок відсутності рахунку.

Згідно із частиною 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як вбачається з умов договору про надання послуг №ТР-76/2013 від 12.12.2013р. щодо порядку здійснення оплати (розділ 3 Договору) по своєму змістовому навантаженні не є такими, що позбавляють можливості сторін їх виконувати. Більше того, їх послідовність свідчить про те, що сторони у такий спосіб узгодили порядок виконання грошових зобов'язань. При цьому, п. 3.4. зазначеного договору цілком конкретно та однозначно визначає спосіб та порядок кінцевого розрахунку - 5 банківських днів після підписання останнього акту про надані послуги.

Також, щодо тверджень представника відповідача на той факт, що акт здачі - прийняття робіт (надання послуг) №ТР-0000129 від 16.12.2013р. не відповідає вимогам оформлення первинних документів суд зазначає наступне.

Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Так, відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Як вбачається із акту здачі - прийняття робіт (надання послуг) №ТР-0000129 від 16.12.2013р., останній містить реквізит: місце складання - "с. Качанівка Підволочиський район", що суперечить твердженням представника відповідача.

Також, як визначено статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" на яку посилається представник відповідача, в даній статті не вказано, що місце складання первинного документа повинно відповідати місцю фактичного здійснення господарської операції.

А тому, акт здачі - прийняття робіт (надання послуг) №ТР-0000129 від 16.12.2013р. складений з дотриманням вимог чинного законодавства, містить усі реквізити первинного бухгалтерського документа, передбачені статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Також, і змісту акту надання послуг вбачається, що сторони при підписанні вказаного акту підтвердили надання послуг, як це передбачено умовами договору, внаслідок чого суд приходить до висновку, що вказаний акт підписаний на виконання договору, у зв'язку чим посилання відповідача на невідповідність акту є безпідставними.

Відповідно до статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Стаття 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В силу вимог статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до статті 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

З огляду на викладене, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності власної правової позиції. Спір повинен вирішуватись на користь тієї сторони, яка за допомогою відповідних процесуальних засобів переконала суд в обґрунтованості своїх вимог чи заперечень. Відповідно до принципу змагальності сторони, інші особи, які беруть участь у справі, якщо вони бажають досягти бажаного для себе, або осіб, на захист прав яких подано позов, найбільш сприятливого рішення, зобов'язані повідомити суду усі юридичні факти, що мають значення для справи, вказати або надати докази, які підтверджують чи спростовують ці факти, а також вчинити інші передбачені законом дії, спрямовані на те, аби переконати суд у своїй правоті.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позивач надав суду всі належні та допустимі докази, які дають можливість суду задоволити позовні вимоги частково та стягнути з відповідача 22 970 грн 00 коп. основного боргу, 18 330 грн 06 коп. інфляційних втрат, 1 559 грн 44 коп. - 3% річних. У решті частин позовних вимог суд у задоволенні позову відмовляє.

Згідно частини другої статті 49 ГПК України, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

Суд вважає, що спір виник виключно з вини відповідача, а отже, судові витрати у вигляді судового збору слід покласти на нього повністю.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 11, 509, 525, 526, 530, 610, 612, 625, 627, 628, 629, 901, 903 Цивільного кодексу України, статтями 67, 173, 174, 179, 193 Господарського кодексу України та статтями 1, 2, 4-3, 12, 32, 33, 34, 44, 49, 82-85, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Приватного малого підприємства "Імпульс", вул. Промислова, 7, с. Острів, Тернопільський район, Тернопільська область, 47728 (ідентифікаційний код 22603087) на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Терра", вул. 22 Січня, 7а, смт. Підволочиськ, Тернопільська область, 47800 (ідентифікаційний код 30915955) - 22 970 грн 00 коп. основного боргу, 18 330 грн 06 коп. інфляційних втрат, 1 559 грн 44 коп. - 3% річних та 1 378 грн 00 коп. судового збору.

3. Наказ видати згідно ст. 116 ГПК України.

4. У решті частин позовних вимог у задоволенні позову відмовити.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили в десятиденний строк з дня його прийняття (виготовлення та підписання повного тексту).

6. Сторони вправі подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили протягом десяти днів з дня його прийняття (виготовлення та підписання повного тексту), через місцевий господарський суд.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 01.07.2016 року.

Суддя Боровець Я.Я.