УХВАЛА

05.07.2016Справа № 38/281
Суддя Господарського суду міста Києва Морозов С.М., розглянувши без виклику сторін скаргу Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" на дії та бездіяльність Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві та додані до неї матеріали

За позовом Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний банк"

до Закритого акціонерного товариства "Київська будівельна компанія "Київбудком"

про стягнення 313 522,29 доларів США, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський акціонерний банк" (позивач) звернулось до суду з позовною заявою про стягнення з Закритого акціонерного товариства "Київська будівельна компанія "Київбудком" (відповідач) заборгованості на суму 313 522,29 доларів США.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.11.2009р. у справі №38/281 позовні вимоги було задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача 265 039,38 доларів США грн. основного боргу, 3 726,65 доларів США заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом, 29 929,00 доларів США пені за несвоєчасну плату по кредиту, 253,00 доларів США пені за несвоєчасну плату процентів за користування кредитом, 2 989,48 доларів США державного мита та 112,51 грн. витрат з інформаційно-технічного забезпечення судового процесу.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.01.2010р. апеляційну скаргу відповідача на рішення Господарського суду міста Києва від 26.11.2009р. у справі №38/281 повернуто скаржнику.

25.02.2010р. Господарським судом міста Києва в порядку ст. 116 ГПК України було видано відповідний наказ на виконання вищевказаного рішення.

02.07.2016р. до Господарського суду міста Києва надійшла Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" на дії та бездіяльність Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві, відповідно до якої скаржник просить суд поновити строк для подачі скарги, витребувати матеріали зведеного виконавчого провадження №35014326, визнати незаконною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 18076622 від 14.04.2016р. про закінчення виконавчого провадження, як таку що винесена з порушенням пункту 8 частини 1 статті 49 Закону України "Про виконавче провадження", зобов'язати начальника органу виконання судових рішень відновити виконавче провадження ВП № 18076622, притягнути до дисциплінарної відповідальності головного державного виконавця органу виконання судових рішень ОСОБА_1, який безпідставно та неправомірно виніс оскаржувані постанови не пересвідчившись чи відбулось фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, визнати незаконною бездіяльність начальника органу виконання судових рішень щодо ненадання відповіді за результатом розгляду скарги банку на неправомірні дії головного державного виконавця ОСОБА_1 та скасування незаконних постанов про закінчення виконавчого провадження.

Порядок оскарження дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби у процедурі виконання рішення господарського суду встановлено нормами статті 121-2 ГПК України.

З поданої скарги та доданих до неї матеріалів, вбачається, що банк оскаржує до суду постанову про закінчення виконавчого провадження від 14 квітня 2016 року з примусового виконання наказу №38/281 від 25 лютого 2010 року, а також бездіяльність начальника органу виконання судових рішень щодо ненадання відповіді за результатом розгляду скарги.

Частиною 1 статті 121-2 ГПК України встановлено, що скарги на дії чи бездіяльність Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня коли дія мала бути вчинена.

Судом встановлено, що оскаржувана постанова від 14 квітня 2016 року отримана скаржником 28 квітня 2016 року, що підтверджується відтиском штемпеля вхідної кореспонденції банку на супровідному листі від 14 квітня 2016 року, копія якого додана до скарги.

Гарантією прав стягувача у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Як вбачається з доданих до скарги документів, 10 травня 2016 року банком було скеровано начальнику органу виконання судових рішень скаргу на неправомірні дії та рішення головного державного виконавця ОСОБА_1.

Згідно частини 8 статті 82 Закону України "Про виконавче провадження" скарга, подана у виконавчому провадженні начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, розглядається у десятиденний строк з дня її надходження.

Згідно зі ст. 53 ГПК України господарський суд за заявою сторони, прокурора чи з своєї ініціативи може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Про відновлення пропущеного строку зазначається в рішенні, ухвалі чи постанові господарського суду. Про відмову у відновленні строку виноситься ухвала, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Клопотання скаржника про поновлення строку для оскарження постанови органу виконання судових рішень, а також бездіяльність начальника щодо ненадання відповіді за результатом розгляду скарги мотивоване тим, що ним вчасно було подано скаргу до начальника органу виконання судових рішень на неправомірні дії державного виконавця (10.05.2016р.), однак станом на 22.06.2016р. відповідь на вказану скаргу на адресу банку не надходила, а тому на думку скаржника, процесуальний строк на подачу скарги пропущено з поважних причин та його має бути відновлено.

У пункті 9.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" № 9 від 17.10.2012 зазначено, що встановлений у частині першій статті 121-2 ГПК десятиденний строк для подання скарги є процесуальним і тому відповідно до вимог статті 53 ГПК може бути відновлений за наявності поважних причин його пропуску та на підставі заяви скаржника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в останній у вигляді клопотання. Скарга, пропущений строк подання якої не відновлений, залишається без розгляду, про що з посиланням на статті 53 і 121-2 ГПК судом без виклику сторін виноситься ухвала. Якщо ж скаргу було подано з пропуском згаданого строку без заяви про його відновлення, суд без виклику сторін виносить ухвалу про залишення скарги без розгляду, що не перешкоджає повторному поданню скарги із заявою про відновлення строку такого подання.

В застосуванні ст. ст. 53, 121-2 ГПК України щодо відновлення процесуального строку для подання скарги суд виходить з того, що, як зазначає сам скаржник про винесення оскаржуваної постанови органом виконання судових рішень, йому було відомо з 28.04.2016р. (дата отримання постанови), а про неправомірні дії начальника органу виконання судових рішень щодо ненадання відповіді за результатом розгляду скарги банку на неправомірні дії головного державного виконавця ОСОБА_1 йому було відомо ще 02.06.2016р. (дата подачі скарги до суду вперше).

При цьому, суд відзначає, що оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби в судовому порядку є суб'єктивним правом особи, як і вибір норми права, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Скаржник скористався передбаченим ст. 82 Закону України "Про виконавче провадження" правом на оскарження неправомірних дій державного виконавця щодо ненадання відповіді за результатом розгляду скарги банку на неправомірні дії головного державного виконавця ОСОБА_1 до начальника відділу якому безпосередньо він підпорядкований.

В наведеній статті закону також передбачено оскарження постанови начальника відділу до вищестоящого органу державної виконавчої служби або до суду.

Доступ до правосуддя в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини не може бути абсолютним і підлягає державному регулюванню й обмеженню. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений Господарським процесуальним кодексом України.

Таким чином, скаржник звернувся до суду зі скаргою з пропущенням 10-денного строку для її подачі, встановленого ст. 121-2 ГПК України, а заява про його відновлення визнається судом необґрунтованою та такою що не підлягає задоволенню.

За таких обставин, скаргу Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" на дії та бездіяльність Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві слід залишити без розгляду.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 53, 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" про поновлення пропущеного строку для подачі скарги на дії та бездіяльність Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві у справі №38/281.

2. Скаргу Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" на дії та бездіяльність Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві у справі №38/281 залишити без розгляду.

3. Ухвала підлягає оскарженню у порядку та строки, встановлені ст.ст. 91, 93 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Морозов С.М.