РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.06.2016Справа №910/7378/16

За позовом Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття в особі робочого органу Харківського міського центру зайнятості
До Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною «Укрекоресурси»
Простягнення 6 000,19 грн
Суддя Спичак О.М.

Представники учасників судового процесу:

від позивача: Камишанова С.С. - дов. № 1 від 24.02.2016;

від відповідача: Дяченко Т.В.- за довіреністю;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фонд загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття в особі робочого органу Харківського міського центру зайнятості звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною «Укрекоресурси» про стягнення 57 794,04 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.04.2016 порушено провадження у справі № 910/7378/16 та призначено розгляд справи на 20.05.2016.

20.05.2016 представник позивача через канцелярію суду подав письмове підтвердження відсутності аналогічного спору та додаткові пояснення, а в судовому засіданні надав усні пояснення по суті спору.

Представник відповідача в судове засідання 20.05.2016 не з'явився, вимоги ухвали про порушення провадження у справі не виконав, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час слухання справи був повідомлений належним чином.

Ухвалою суду від 20.06.2016 розгляд справи відкладено на 13.06.2016.

В судовому засіданні 13.06.2016 представник позивача надав усні пояснення по справі, відповідно до яких позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 13.06.2016 надав оригінали документів для огляду, відзив на позовну заяву, а також усні пояснення відповідно до яких проти задоволення позовних вимог заперечував.

Крім того, представники сторін подали спільне клопотання про продовження строку вирішення спору у справі на 15 днів, яке судом розглянуто та задоволено.

В судовому засіданні 13.06.2016, у відповідності до ст. 77 ГПК України, оголошено перерву до 22.06.2016.

Представник позивача у судовому засіданні 22.06.2016 подав письмові уточнення до позовної заяви, відповідно до яких просив суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 6 000,19 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Пунктом 3.11. постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» № 18 від 26.12.2011 встановлено, що статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог, або заявлення «додаткових» позовних вимог і т.п., а тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: - подання іншого (ще одного) позову, чи - збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи- об'єднання позовних вимог, чи - зміну предмета або підстав позову.

Судом у відповідності до статті 22 Господарського процесуального кодексу України, заява позивача розцінена як заява про зменшення позовних вимог, у зв'язку з чим нова ціна позову становить 6 000,19 грн.

Представник позивача у судовому засіданні надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача у даному судовому засіданні надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких проти задоволення позовних вимог заперечив.

В судовому засіданні 22.06.2016 на підставі ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін судового процесу, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

11 лютого 2014 року ОСОБА_3 звернувся за сприянням у працевлаштуванні до Харківського міського центру зайнятості, де і був зареєстрований з відкриттям персональної картки №00050.

За заявою ОСОБА_3 від 11 лютого 2014 року, у якій він зазначив та засвідчив власним підписом, що не працює як найманий працівник, в тому числі за договором підряду, цивільно-правового характеру, за сумісництвом, не зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності, йому був наданий статус безробітного і, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», «Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності», призначена виплата допомоги по безробіттю з 18.02.2014 по 12.02.2015.

Відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування України на випадок безробіття» виконавча дирекція Фонду та її робочі органи - контролюють правильність витрат за страхуванням на випадок безробіття, проводять розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення в порядку, встановленому центральними органами виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, державної податкової політики, Пенсійним фондом України за погодженням з правлінням Фонду.

Відповідно до Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації України від 13.02.2009 р. № 60/62, Постановою правління Пенсійного Фонду України від 13.02.2009 р. № 7 -1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 березня 2009 р. за № 232/16248, розслідування здійснюється шляхом проведення перевірки достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення, що зазначені в документах, поданих особою до державної служби зайнятості під час її реєстрації та протягом періоду її перебування на обліку як безробітної.

Розслідуванням страхового випадку та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» було встановлено, що ОСОБА_3 (до звернення до Харківського міського центру зайнятості) перебував у трудових відносинах з Обласним управлінням «Харківекоресурси» Державного підприємства з питань поводження відходами як вторинною сировиною «Укрекоресурси» з 31.10.2006 р. по 18.10.2012, на посаді начальника зазначеного підприємства, та який був звільнений згідно п. 4 ст. 40 Кодексу законів про працю України.

Наказом директора Державного підприємства з питань поводження відходами як вторинною сировиною «Укрекоресурси» № 436-к від 18.10.2012 ОСОБА_3 звільнено з посади начальника Харківського обласного управління з утилізації як вторинної сировини «Харківекоресурси» на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України - за прогули без поважних причин 23 липня та 24 липня 2012.

В ході проведення розслідування страхового випадку з'ясовано, що у листопаді 2012 року ОСОБА_3 звернувся до Московського районного суду м. Харкова з позовом до «Харківекоресурси» Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною, щодо скасування наказу про звільнення та поновлення його на зазначеній вище роботі зі стягненням середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 04.10.2013 року в задоволенні позову ОСОБА_3 було відмовлено.

Проте, за рішення апеляційного суду Харківської області від 17.12.2013 року, яке набрало законної сили, ОСОБА_3 був поновлений на роботі з 18.10.2012 на вищевказаному підприємстві.

Наказом Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною від 27.03.2014 № 71а поновлено ОСОБА_3 на посаді начальника Обласного управління «Харківекоресурси» Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною з 18 жовтня 2012.

На підставі виявленого факту на виконання п. 5 вищевказаного Порядку позивачем складений акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 05.08.2015 року за № 371-ФОП.

Згідно довідки про виплату допомоги по безробіттю ОСОБА_3 період перебування на обліку в службі зайнятості з 18.02.2014 по 12.02.2015 року отримав допомогу по безробіттю у розмірі 57 594,00 грн.

Наказом Харківського центру зайнятості відповідно до п.4 ст. 35 »Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» прийнято рішення про повернення за рахунок роботодавця, а саме з Харківського обласного управління з утилізації як вторинної сировини «Харківекоресурси», коштів виплачених ОСОБА_3, як допомога по безробіттю за період з 18.02.2014 по 26.03.2014 в сумі 6 000,19 грн.

Згідно з п. 4 ст. 35 «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» із роботодавця утримуються сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Внаслідок несплати відповідачем вказаних коштів, з огляду на норми вищезазначеної статті, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача допомоги по безробіттю у розмірі 6 000,19 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття визначаються Законом України від 02.03.2000 «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (надалі - Закон).

Згідно преамбули Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визначає правові, фінансові та організаційні засади загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття.

Право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття (далі - забезпечення) та соціальні послуги мають застраховані особи. Право на забезпечення та соціальні послуги за цим Законом мають також незастраховані особи - військовослужбовці Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, внутрішніх військ, військ цивільної оборони, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, Служби безпеки України, Державної спеціальної служби транспорту, органів внутрішніх справ України, звільнені з військової служби у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів без права на пенсію (далі - військовослужбовці), та особи, які вперше шукають роботу, інші незастраховані особи у разі їх реєстрації в установленому порядку як безробітних (ч. ч. 1, 2 ст. 6 Закону в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Статтею 7 цього Закону передбачено такий вид забезпечення безробітного як допомога по безробіттю.

Згідно з пп. 2 п.1 ст. 31 Закону, виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі поновлення безробітного на роботі за рішенням суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 35 Закону, сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду утримується із роботодавця.

Проаналізувавши вищезазначену правову норму суд вважає за необхідне зазначити, що достатньою умовою для відшкодування роботодавцем суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному є факт поновлення безробітного на роботі за рішенням суду.

Як встановлено судом, 11.02.2014 після звільнення з Харківського обласного управління з утилізації як вторинної сировини «Харківекоресурси» ОСОБА_3 звернувся до Харківського міського центру зайнятості за сприянням у працевлаштуванні .

На підставі поданої ОСОБА_3 заяви йому 18.02.2014 року було надано статус безробітного, призначено допомогу по безробіттю та розпочата виплата допомоги по безробіттю з 18.02.2014 по 12.02.2015 (припинена у зв'язку із отриманням одноразової випалити допомоги по безробіттю). Викладене підтверджується витягами із наказів про прийняття рішення по ОСОБА_3 ПК№: 00050).

Також судом встановлено, що згідно Наказу № 71а від 27.03.2014 Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною поновлено ОСОБА_3 на посаду начальника Обласного управління «Харківекоресурси» Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною з 18 жовтня 2012.

Поновлення відбулось за рішенням апеляційного суду Харківської області від 17.12.2013 року у справі № 2-20207/18831/12.

Відповідно до наказів та довідки позивача допомога по безробіттю виплачувалася з 18.02.2014 по 26.03.2014 громадянину ОСОБА_3 та складає 6 000,19 грн.

На час розгляду справи доказів перерахування коштів в сумі 6 000,19 грн на користь Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття в особі робочого органу Харківського міського центру зайнятості відповідачем не надано.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Виходячи з наведеного, сума виплаченого забезпечення у розмірі 6 000,19 грн., наданих ОСОБА_3 під час перебування на обліку в центрі зайнятості у період з 18.02.2014 по 26.03.2014 як безробітному, підлягають відшкодуванню Державним підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною «Укрекоресурси» у відповідності до ч. 4 ст. 35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Судовий збір у відповідності до статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладається судом на відповідача.

Керуючись, ст.ст. 32, 33, 49, 82-85 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною (Державне підприємство «Укрекоресурси») (місцезнаходження: 02090, м. Київ, вул. Лобачевського, 23-В, ) на користь Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття в особі робочого органу Харківського міського центру зайнятості (місцезнаходження: 61013, м. Харків, вул. Шевченка, 137А, ) 6 000 (шість тисяч) грн. 19 коп. основного боргу та 1 378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

24.06.2016

Суддя О.М. Спичак