РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.06.2016Справа №910/6647/16

За позовом Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит", в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Колекторське агентство "Фактор" про стягнення 92 470,46 грн.

Суддя Пригунова А.Б.

Представники:

від позивача: Хуторянець О.В.

від відповідача: Вашеняк В.О.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит», в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Колекторське агентство «Фактор» про стягнення заборгованості за договором про відновлювальну кредитну лінію №1527-14 від 20.10.2014 р. та додатковою угодою до нього, у розмірі 92 470,46 грн., з яких: 66 666,68 грн. - сума простроченої заборгованості по основному боргу кредиту, 12 658,05 грн. - сума простроченої заборгованості по відсоткам та 13 145,73 грн. - пеня за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту, відсоткам.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.04.2016 р. порушено провадження у справі № 910/6647/16 та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 16.05.2016 р. за участю представників сторін, яких зобов'язано надати суду певні документи.

16.05.2016 р. через відділ діловодства Господарського суду міста Києва відповідач подав клопотання про відкладення розгляду даної справи, у зв'язку з відрядженням представника.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.05.2016 р. строк розгляду спору у даній справі продовжено на п'ятнадцять днів; розгляд справи відкладено в порядку ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

03.06.2016 р. через відділ діловодства Господарського суду міста Києва позивач подав клопотання про збільшення розміру позовних вимог, в якій просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Колекторське агентство "Фактор" заборгованість за договором про відновлювальну кредитну лінію №1519-14 від 20.08.2014 р. та додатковою угодою до нього у розмірі 99 818,07 грн.

09.06.2016 р. через відділ діловодства Господарського суду міста Києва відповідач подав клопотання про витребування у Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит", в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" належним чином завірені письмові заявки на перерахування кредитних коштів з позичкового рахунку на поточний, виписку з поточного рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю "Колекторське агентство "Фактор", довіреність Шапкіна Олега Анатолійовича для перевірки повноважень на укладення та підписання кредитних договорів, докази про направлення вимог про погашення заборгованості.

Також 09.06.2016 р. через відділ діловодства Господарського суду міста Києва відповідач подав клопотання про перенесення розгляду справи на один місяць та надання часу для примирення сторін.

09.06.2016 р. від Товариства з обмеженою відповідальністю "Колекторське агентство "Фактор" надійшов відзив на позов, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову повністю, мотивуючи тим, що 22.07.2015 р. між сторонами було укладено додаткову угоду про внесення змін до договору про відновлювальну кредитну лінію № 1519-14 від 20.08.2014 р., якою було змінено п.1.1. договору, а саме позивач відкриває відповідачу відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 66 666,68 грн. При цьому, відповідач зазначив, що відповідно до документів, долучених позивачем до позовної заяви, відповідач не отримував коштів у розмірі 200 000,00 грн., а отримав кошти у розмірі 66 666,68 грн.

Відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Відповідно до п. 3.10. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» передбачені частиною ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. У разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення.

Тож, приймаючи до уваги, що заява Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит", в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" не суперечить вимогам ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, суд прийняв її до розгляду та задовольнив, у зв'язку з чим даний спір вирішується, виходячи із нової ціни позову, а саме 99 818,07 грн., з яких: 66 666,68 грн. - сума простроченої заборгованості по основному боргу кредиту, 17 175,35 грн. - заборгованості по сплаті відсотків та 15 976,04 грн. - пені.

У даному судовому засідання представник позивача підтримав позов, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечив, з підстав, зазначених у відзиві.

Розглянувши у даному судовому засіданні подане відповідачем клопотання про відкладення розгляду справи, суд не вбачає підстав для його задоволення, оскільки в силу норм ст. 77 Господарського процесуального кодексу України наведені позивачем обставини не є підставою для відкладення розгляду спору, та крім того, суд враховує строк розгляду спору, визначений ст. 69 Господарського процесуального кодексу України.

Також, розглянувши у даному судовому засіданні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Колекторське агентство "Фактор" про витребування доказів, суд відзначає наступне.

Відповідно до ст. 38 Господарського процесуального кодексу України сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У клопотанні повинно бути зазначено який доказ витребовується; обставини, що перешкоджають його наданню, підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація, обставини, які може підтвердити цей доказ. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує необхідні докази. Господарський суд може уповноважити на одержання таких доказів заінтересовану сторону.

Так, у поданому Товариством з обмеженою відповідальністю "Колекторське агентство "Фактор" клопотанні не зазначено обставин, що перешкоджають самостійно надати останнім вказаних доказів, при цьому, докази, які просить витребувати відповідач, не входять до предмету доказування у даній справі, а з наданих учасниками провадження у справі документів можливо встановити обставини, якими сторони обґрунтовують свої вимоги і заперечення.

Враховуючи вищевикладене, суд відмовляє у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Колекторське агентство "Фактор" про витребування доказів із заявлених підстав.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, оригінали яких оглянуто у судовому засіданні.

У судовому засіданні 13.06.2016 р. на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

20.08.2014 р. між Публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит" (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Колекторське агентство "Фактор" (позичальник) був укладений договір про відновлювальну кредитну лінію № 1519-14 (далі - договір), відповідно до якого банк відкриває позичальникові відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 200 000,00 грн., а позичальник зобов'язується повернути отримані в рахунок кредитної лінії грошові кошти згідно з графіком зниження ліміту кредитної лінії (додаток № 1 до цього договору) з кінцевим строком погашення до 19.08.2015 р. і сплатити за користування кредитними коштами процентів відповідно до розділу 3 цього договору.

Згідно з п. 2.1 договору видача кредитних коштів у межах кредитної лінії здійснюється траншами в строк з 20.08.2014 р. по 19.08.2015 р. по письмових заявках позичальника, за згодою банку, шляхом перерахування їх з позичкового на поточний рахунок позичальника, якщо інше не вказано в письмовій заявці.

Відповідно до п. 2.4. договору відповідач зобов'язується повернути кредитні кошти банку згідно з Графіком зниження ліміту кредитної лінії та з кінцевим строком погашення, що вказані в п.1.1. цього договору.

Пунктом 3.1 договору визначено, що відповідач сплачує банку проценти за користування кредитними коштами у валюті кредиту за процентними ставками:

- 16,0 % річних за період з дня надання кредиту до 19.08.2015 р. включно, а у разі порушення позичальником строків погашення кредиту згідно з Графіком зниження ліміту кредитної лінії - 32 % річних від суми невиконаного своєчасно зобов'язання за кредитом згідно з вищезгаданим графіком, за період часу з моменту непогашення кредиту (частини кредиту) до дня фактичного погашення цієї заборгованості за кредитом;

- 32,0 % річних за період з терміну повернення кредиту, що зазначений в п. 1.1 цього договору, а також у випадку порушення строків повернення кредитних коштів, що вказані в п.п.4.5., 6.1. цього договору, до дня фактичного погашення заборгованості за кредитом.

Згідно з п. 3.3 договору розрахунок процентів здійснюється за період користування кредитними коштами з моменту списання кредитних коштів з позичкового рахунку позичальника до моменту повернення коштів на позичковий рахунок позичальника.

Нарахування і сплата процентів за користування кредитними коштами здійснюється щомісячно. Позичальник сплачує проценти в строк з 26 числа кожного місяця та не пізніше за останній робочий день кожного місяця (п. 3.4 договору).

Відповідно до п. 7.1 кредитного договору за прострочення повернення кредитних коштів та/або сплати процентів та/або комісійної винагороди позичальник сплачує банку пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день прострочення.

Цей договір, відповідно до п. 8.6 договору набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань.

20.08.2014 р. сторони підписали Додаток №1 до договору про відновлювальну кредитну лінію № 1519-14, в якому сторони визначили порядок погашення кредиту відповідачем в сумі і строки згідно з Графіком зниження ліміту кредитної лінії.

20.08.2014 р. сторони підписали Додаток а) до договору про відновлювальну кредитну лінію № 1519-14, в якому сторони визначили тарифи комісійного винагородження за обслуговування клієнтів системного банкінгу.

20.08.2014 р. сторони підписали Додаток б) до договору про відновлювальну кредитну лінію № 1519-14, в якому останні визначили порядок та строки оплати відповідачем наданої Публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит" інформації за кредитним договором.

20.08.2014 р. сторони підписали Додаток в) до договору про відновлювальну кредитну лінію № 1519-14.

22.07.2015 р. між Публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит" (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Колекторське агентство "Фактор" (позичальник) укладено додаткову угоду до договору про відновлювальну кредитну лінію № 1519-14 від 20.08.2014 р., якою було змінено п.п. 1.1., 2.1., 3.1.,3.7., 5.1., 8.3. договору про відновлювальну кредитну лінію № 1519-14 від 20.08.2014 р.

22.07.2015 р. сторони підписали Додаток №2 до договору про відновлювальну кредитну лінію № 1519-14 від 20.08.2014 р.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання договору № 1519-14 від 20.08.2014 р.., позивачем відповідачу перераховані грошові кошти у сумі 228 634,14 грн., що підтверджується меморіальними ордерами №25225 від 20.08.2014 р. на суму 190 152,58 грн. та №41867 від 18.12.2014 р. на суму 38 481,56 грн. та виписками з банківського рахунку відповідача, засвідчені копії яких містяться в матеріалах справи.

Також матеріалами справи підтверджується сплата Товариством з обмеженою відповідальністю "Колекторське агентство "Фактор" заборгованості за кредитом за договором № 1519-14 від 20.08.2014 р. на загальну суму 161 967,46 грн., що підтверджується виписками з банківського рахунку відповідача.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач стверджує, що відповідачем порушено умови договору № 1519-14 від 20.08.2014 р. в частині строків повернення кредиту у розмірі 66 666,68 грн., а також щодо сплати відсотків у розмірі 17 175,35 грн.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд відзначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Нормами частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Пунктом 1 частини 2 зазначеної статті визначені підстави виникнення цивільних прав та обов'язків, якими зокрема є договори та інші правочини.

Договором, відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Проаналізувавши зміст договору № 1519-14 від 20.08.2014 р., а також положення цивільного законодавства України суд дійшов висновку, що цивільні відносини між сторонами за своїми правовими ознаками фактично є кредитним договором, особливості укладання та виконання яких, регулюються нормами ст.ст. 1049-1054 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Статтею 1048 Цивільного кодексу України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 1049 Цивільного кодексу України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

В силу положень ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів належних йому.

Договором, відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Тож, в силу положень Цивільного кодексу України договірні зобов'язання є обов'язковими для виконання сторонами у порядку та у строк, визначений відповідним договором, або законом.

За приписами ст.ст. 3, 629 Цивільного кодексу України цивільне законодавство ґрунтується на принципах справедливості, добросовісності та розумності та передбачає обов'язковість виконання договірних зобов'язань.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

При цьому, відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Обґрунтовуючи свої заперечення, Товариство з обмеженою відповідальністю "Колекторське агентство "Фактор" зазначає, що 22.07.2015 р. між сторонами було укладено додаткову угоду про внесення змін до договору про відновлювальну кредитну лінію № 1519-14 від 20.08.2014 р., якою було змінено п.1.1. договору, а саме позивач відкриває відповідачу відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 66 666,68 грн. При цьому, відповідач зазначив, що відповідно до документів долучених позивачем до позовної заяви відповідач не отримував коштів у розмірі 200 000,00 грн., а отримав кошти у розмірі 66 666,68 грн.

При цьому, суд відзначає, що в матеріалах справи містяться меморіальні ордери №25225 від 20.08.2014 р. на суму 190 152,58 грн. та №41867 від 18.12.2014 р. на суму 38 481,56 грн. та виписки з банківського рахунку відповідача, які підтверджують надання позивачем Товариству з обмеженою відповідальністю "Колекторське агентство "Фактор" кредитних коштів у розмірі 228 634,14 грн., а отже доводи відповідача підлягають спростуванню.

Тож, відповідач заявлені до нього вимоги не спростував, доказів повернення суми кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами в повному обсязі не надав, обґрунтованих причин неможливості виконання договірних зобов'язань не навів, контррозрахунок заявленої до стягнення суми не надав.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Також судом встановлено, що відповідно до постанови Національного Банку України від 17.12.2015 р. № 898 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит"» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 18.12.2015 р. №230 «Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" та делегування повноважень ліквідатора банку» та призначено уповноважену особу фонду на ліквідацію.

Згідно зі ст. 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" уповноважена особа Фонду з дня початку процедури ліквідації банку вживає у встановленому законодавством порядку заходів до повернення дебіторської заборгованості банку, заборгованості позичальників перед банком та пошуку, виявлення, повернення (витребування) майна банку, що перебуває у третіх осіб.

Тож, приймаючи до уваги, що за приписами ст.ст. 4-3, 33, 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, суть якого полягає у обґрунтуванні сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, своїх вимог і заперечень поданими суду доказами, які господарський суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення простроченої заборгованої по сплаті кредиту за договором № 1519-14 від 20.08.2014 р. у розмірі 66 666,68 грн., а також щодо сплати процентів за користування кредитними коштами на суму 17 175,35 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 15 976,04 грн. - пені за прострочену заборгованість по кредиту, відсоткам.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно зі ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За змістом ст. 524, 533 Цивільного кодексу України грошовим визнається виражене в грошовій одиниці України або грошовому еквіваленті в іноземній валюті зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Як визначено ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Статтями 230, 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

За змістом ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Приймаючи до уваги, що відповідач допустив прострочення виконання грошових зобов'язань за договором № 1519-14 від 20.08.2014 р., приймаючи до уваги, що відповідачем не надано суду доказів вжиття заходів для уникнення порушення умов договору, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про застосування правових наслідків, встановлених нормами ст.ст. 549 Цивільного кодексу України та умовами вказаного договору.

Згідно розрахунку позивача за визначений ним період розмір пені становить - 15 976,04 грн.

Перевіривши правильність нарахування позивачем пені, судом встановлено, що заявлені до стягнення суми не перевищують розрахунок суду та розраховані арифметично вірно.

Підсумовуючи вищевикладене, виходячи із заявлених позивачем вимог та наведених обґрунтувань, суд дійшов висновку задоволення позову.

Витрати по сплаті судового бору відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1.Позов Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» задовольнити.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Колекторське агентство «Фактор» (04112, м. Київ, вул. Тимофія Шамрила, буд. 4-А, ), з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду, на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (04050, м. Київ, вул. Артема, буд.60, ) заборгованість по тілу кредиту у розмірі 66 666,68 (шістдесят шість тисяч шістсот шістдесят шість грн. 68 коп.) грн., заборгованості по сплаті відсотків - 17 175,35 (сімнадцять тисяч сто сімдесят п'ять грн. 35 коп.) грн., 15 976,04 (п'ятнадцять тисяч дев'ятсот сімдесят шість грн. 04 коп.) грн. - пені та 1 497, 27 (одна тисяча чотириста дев'яносто сім грн. 27 коп.) судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 21.06.2016 р.

Суддя Пригунова А.Б.