РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.06.2016Справа №910/9438/16

За позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «Агро-Дібрівка»

до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик»

про зобов'язання виконати умови договору

Суддя Маринченко Я.В.

Представники сторін:

від позивача - Завальнюк В.В. (представник за довіреністю);

від відповідача - Пиріг О.В. (представник за довіреністю).

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Агро-Дібрівка» звернулося до Господарського суду м. Києва з указаним позовом.

Позивач зазначив, що всупереч умовам укладеного між ним і відповідачем договору банківського рахунку юридичної особи №7/2012-241/ЮО від 16.03.2012, відповідач не виконав надані позивачем платіжні доручення на загальну суму 426832 грн.

З наведених підстав позивач просив задовольнити позов, зобов'язати відповідача перерахувати грошові кошти з його рахунку, відкритого у банку відповідача, шляхом виконання платіжних доручень №322 від 05.04.2016, №323 від 05.04.2016, №324 від 05.04.2016, №325 від 05.04.2016, №326 від 05.04.2016, №327 від 05.04.2016, №328 від 05.04.2016, №329 від 05.04.2016, №330 від 05.04.2016, №331 від 05.04.2016, №332 від 05.04.2016, №333 від 05.04.2016, №334 від 05.04.2016, №335 від 05.04.2016, №336 від 05.04.2016, №337 від 05.04.2016, №338 від 05.04.2016, №339 від 05.04.2016.

Позивач в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просив суд задовольнити позов.

Відповідач в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову з підстав викладених у відзиві, зокрема зазначив, що відповідно до постанови Правління Національного банку України від 05.04.2016 №234 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05.04.2016 №463 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Хрещатик» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

Згідно з даним рішенням розпочато процедуру виведення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком на один місяць з 05.04.2016 по 04.05.2016 включно. В подальшому відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 21.04.2016 №560, продовжено строки тимчасової адміністрації до 04.06.2016 включно.

В подальшому 02.06.2016 Правління Національного банку України прийняло рішення №46-рш про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Хрещатик».

У відповідності до зазначеного рішення Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 03.06.2016 було прийнято рішення №913 про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Хрещатик» та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію ПАТ «КБ «Хрещатик» по 05.06.2018 включно.

На підставі викладеного відповідач зазначив, що банк не в змозі виконати платіжні доручення позивача та просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 16.03.2012 між позивачем (Клієнт) та відповідачем (Банк) в особі Тетіївського відділення Публічного акціонерного товариства «комерційного банку «Хрещатик», укладено Договір банківського рахунку юридичної особи №7/2012-241/ЮО, згідно з умовами якого Банк відкрив Клієнту поточний рахунок відповідно до інструкції «Про порядок відкриття використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах», затвердженої Постановою Правління Національного банку України та здійснює його розрахунково-касове обслуговування, надає комісійні послуги згідно нормативно-правовими актами НБУ, чинним законодавством України, внутрішніми правилами та процедурами Банку.

Згідно з п. 2.4.2 договору, Клієнт має право самостійно розпоряджатись коштами на своєму рахунку з дотриманням вимог чинного законодавства за винятком випадків, передбачених законодавством.

Відповідно до умов п.2.4.4. договору, Клієнт має право вимагати своєчасного й повного здійснення розрахунків та інших, обумовлених цим договором послуг.

Пунктом 2.1.2. договору визначено, що Банк зобов'язується належним чином виконувати комплекс обслуговування клієнта відповідно до умов цього договору та «Тарифів ПАТ «КБ «Хрещатик» у відповідності до тарифного пакету «Стандартний тарифний план 2600 НВ».

Згідно з п.2.1.4. договору, Банк зобов'язується своєчасно здійснювати розрахункові операції Клієнта відповідно до чинного законодавства України, нормативно-правових актів НБУ.

Банк зобов'язується обслуговувати клієнта в межах режиму роботи для розрахунково-касового обслуговування клієнтів, визначеного Банком (п.2.1.6. Договору).

Відповідно до умов розділу 9 договору, договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2012. Якщо за 30 днів до закінчення терміну дії Договору жодна із сторін письмово не заявить про його припинення, договір вважається продовженим на діючих умовах на невизначений строк. Кожна із сторін Договору продовженого на невизначений строк може відмовитися від договору у будь-який час, письмово попередивши про це другу сторону за 30 днів.

У подальшому, позивач належним чином оформив та надав на виконання відповідачу платіжні доручення №322 від 05.04.2016, №323 від 05.04.2016, №324 від 05.04.2016, №325 від 05.04.2016, №326 від 05.04.2016, №327 від 05.04.2016, №328 від 05.04.2016, №329 від 05.04.2016, №330 від 05.04.2016, №331 від 05.04.2016, №332 від 05.04.2016, №333 від 05.04.2016, №334 від 05.04.2016, №335 від 05.04.2016, №336 від 05.04.2016, №337 від 05.04.2016, №338 від 05.04.2016, №339 від 05.04.2016, на загальну суму 426832 грн.

Відповідач в свою чергу, вказані платіжні доручення прийняв, проте 08.04.2016 повернув зазначені платіжні доручення із відміткою «Повернення без виконання з вини ПАТ «КБ «Хрещатик» на підставі п.1 ч.5 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та п.1.26 гл.1 р.3 «Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку», затвердженого Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 05.07.2012 року №2».

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Положеннями ч. 1 ст. 1066 ЦК України визначено, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1068 ЦК України, банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Статтею 1071 ЦК України визначено, що банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.

Обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом (стаття 1074 ЦК України).

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися коштами на власний розсуд (п. 1.6. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України № 22 від 21.01.2004).

Пунктом 1.30 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» встановлено, що платіжне доручення - розрахунковий документ, який містить доручення платника банку, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача.

Відповідно до п. 8.1 ст. 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

Переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі (п. 30.1 ст. 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»).

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене кореспондується з положеннями ст.ст. 525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Отже, невиконання наданих позивачем платіжних доручень є порушенням з боку відповідача встановлених договором зобов'язань.

В той же час, на підставі постанови Правління Національного банку України № 234 від 05.04.2016 «Про віднесення ПАТ «КБ «Хрещатик» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення № 463 від 05.04.2016 «Про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «КБ «Хрещатик» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

Згідно з даним рішенням у ПАТ «КБ «Хрещатик» запроваджено тимчасову адміністрацію на один місяць з 05.04.2016 до 04.05.2016 включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ «КБ «Хрещатик», визначені статтями 37-39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Костенко Ігорю Івановичу строком на один місяць з 05.04.2016 до 04.05.2016 включно.

Згідно рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 21.04.2016 №560, продовжено строки тимчасової адміністрації в ПАТ «КБ «Хрещатик» з 05.05.2016 до 04.06.2016 включно.

Відповідно до рішення Правління Національного банку України № 46-рш від 02.06.2016 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Хрещатик" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення № 913 від 03.06.2016, "Про початок процедури ліквідації ПАТ "КБ "Хрещатик" та делегування повноважень ліквідатора банку".

Враховуючи вищенаведені положення, зобов'язання щодо переказу коштів з рахунку позивача, відкритому у відповідача, на його рахунок в іншому банку чи на рахунок контрагента позивача є майновим зобов'язанням, а позивач є кредитором Банку.

Статтею 17 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачена заборона на здійснення банківської діяльності без банківської ліцензії.

Порядок ліквідації банку регулюється розділом VIII Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Так, ч. 5 ст. 45 Закону передбачено, що протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду, кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку.

З дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси; строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав; припиняється нарахування відсотків, неустойки (штрафу, пені) та застосування інших санкцій за всіма видами заборгованості банку.

Вимоги за зобов'язаннями банку, що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури (ч.ч. 2-3 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Положеннями ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» на уповноважену особу Фонду покладаються такі повноваження, як, зокрема, складання реєстру акцептованих вимог кредиторів та здійснення заходів щодо задоволення вимог кредиторів.

Уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до ч. 2 ст. 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Відкликання Національним банком України, на момент вирішення судом спору, банківської ліцензії відповідача та ініціювання процедури його ліквідації, як юридичної особи, зумовило для позивача настання відповідних правових наслідків, зокрема, виникнення спеціальної процедури заявлення майнових вимог до банку та їх задоволення в порядку та черговості, передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

При цьому, задоволення вимог окремого кредитора, в особі позивача, заявлених поза межами ліквідаційної процедури банку, суперечить нормам діючого законодавства.

За наведених обставин позовні вимоги задоволенню не підлягають.

З урахуванням положень ст. 49 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення підписаний 29.06.2016

Суддя Я.В. Маринченко