ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.06.2016р. Справа№ 914/1297/16

За позовом: ОСОБА_1, с. Груд, Житомирська область

до відповідача-1: Публічного акціонерного товариства Холдингова компанія «ЕКО-ДІМ», м. Львів

до відповідача-2: ОСОБА_2, м. Львів

до відповідача-3: Товариства з обмеженою відповідальністю «Аметрин», м. Львів

про визнання правочину та рішення загальних зборів товариства недійсними

Суддя Мазовіта А.Б.

Секретар Юрків М.Г.

Представники:

від позивача: не з'явився;

від відповідача-1: Чупахін І.Р., представник (довіреність №16-04 від 16.04.2015 р.);

від відповідача-2: не з'явився;

від відповідача-3: не з'явився

ОСОБА_1, с. Груд, Житомирська область звернувся до Господарського суду Львівської області з позовом до відповідача-1: Публічного акціонерного товариства Холдингова компанія «ЕКО-ДІМ», м. Львів, відповідача-2: ОСОБА_2, м. Львів та відповідача-3: Товариства з обмеженою відповідальністю «Аметрин», м. Львів про визнання правочину та рішення загальних зборів товариства недійсними.

Розглянувши матеріали справи, суд визнав представлені матеріали достатніми для прийняття позовної заяви до розгляду і ухвалою від 17.05.2016р. призначив розгляд справи на 06.06.2016 р. Розгляд справи відкладався з підстав, викладених в ухвалах суду.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є учасником Товариства з обмеженою відповідальністю «Аметрин», який володіє часткою у розмірі 10% статутного капіталу. 24.03.2016 р. між ОСОБА_2, який також виступав учасником ТзОВ «Аметрин» із часткою у розмірі 90%, та Публічним акціонерним товариством Холдингова компанія «ЕКО-ДІМ» було укладено договір дарування частки у статутному капіталі ТзОВ «Аметрин». З урахуванням змін в складі учасників ТзОВ «Аметрин», 04.05.2016 р. загальними зборами учасників ТзОВ «Аметрин» було прийнято відповідне рішення, що оформлене протоколом №3/2006. Вказаний договір дарування, за яким учасник товариства ОСОБА_2 подарував належну йому частку у розмірі 90% ПАТ ХК «ЕКО-ДІМ», укладено навмисно, з метою приховування фактичних відносин купівлі-продажу. Укладення договору дарування зумовлене тим, щоб позивач, як учасник товариства, не скористався переважним правом придбання частки у статутному капіталі товариства, яка належала ОСОБА_2 Окрім того, позивач вважає, що ОСОБА_2 не мав права здійснювати відчуження своєї частки третім особам без згоди інших учасників товариства, оскільки таке обмеження передбачено статутом ТзОВ «Аметрин». З огляду на викладене, позивач просив визнати недійсним договір дарування частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Аметрин», укладений 24.03.2016 р. між ОСОБА_2 та ПАТ ХК «ЕКО-ДІМ» та визнати недійсним рішення загальних зборів учасників ТзОВ «Аметрин», яке оформлене протоколом №3/2006 від 04.05.2016 р.

В судових засіданнях представник відповідача-1 проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Відповідач-2 явку представника в судове засідання не забезпечив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідач-3 явку представника в судове засідання не забезпечив, через канцелярію суду подав відзив на позов, у якому проти позову заперечив.

Представникам роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст. 22 ГПК України, заяв про відвід суду не поступало.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

Відповідно до статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Аметрин» (ідентифікаційний код 39677358) в редакції, затвердженій рішенням загальних зборів учасників від 26.02.2015 р. (протокол №1/2015) із змінами, затвердженими рішенням загальних зборів учасників від 12.03.2015 р. (протокол №2/2015), учасниками товариства є ОСОБА_2 із часткою у статутному капіталі товариства 90%, що становить у грошовому виразі 121 582 грн. 80 коп. та ОСОБА_1 із часткою у статутному капіталі товариства 10 %, що становить у грошовому виразі 13509грн. 20 коп.

24.03.2016 р. між ОСОБА_2 (дарувальник) та Публічним акціонерним товариством Холдингова компанія «ЕКО-ДІМ» (набувач) було укладено договір дарування частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Аметрин».

За цим договором дарувальник дарує (безоплатно передає у власність) набувачу, а набувач приймає в дар (приймає у власність) частку у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Аметрин» у розмірі 121 582 грн. 80 коп., що становить 90% статутного капіталу товариства.

04.05.2016 р. на загальних зборах учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Аметрин» серед інших було прийнято рішення про виключення учасника товариства ОСОБА_2 із складу учасників ТзОВ «Аметрин» відповідно до поданої ним заяви, про вступ Публічного акціонерного товариства Холдингова компанія «ЕКО-ДІМ» до складу учасників ТзОВ «Аметрин» на підставі укладеного договору дарування частки у статутному капіталі від 24.03.2016 р. Вказані рішення оформлені протоколом №3/2016 від 04.05.2016 р.

Відповідно до п. 5.4. статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Аметрин» в редакції, затвердженій рішенням загальних зборів учасників від 26.02.2015 р. (протокол №1/2015) із змінами, затвердженими рішенням загальних зборів учасників від 12.03.2015 р. (протокол №2/2015), учасник товариства може за згодою решти учасників відступити свою частку (її частину) одному або декільком учасникам товариства, а також третім особам. Учасники товариства користуються переважним правом придбання частки (її частини) учасника, що її відступає, пропорційно їх часткам у статутному капіталі товариства або в іншому порядку за згодою (домовленістю) між учасниками. Передача частки (її частини) третім особам можлива лише після внесення вкладу учасником, що передає її, в повному обсязі. При передачі частки (її частини) третій особі відбувається одночасний перехід до неї всіх прав і обов'язків, які належали учаснику, що передав цю частку (її частину).

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобов'язань, є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 ст. 3 ЦК України встановлено, що засадами цивільного законодавства є свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом, справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, в тому числі, визнання правочину недійсним.

Відповідно до ст. 207 ГК України, господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинене з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України.

Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Частиною 6 ст. 203 ЦК України встановлено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У відповідності до ст. 235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

У п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що за удаваним правочином (стаття 235 ЦК) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин.

Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.

До удаваних правочинів наслідки недійсності, передбачені статтею 216 ЦК, можуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин, який сторони насправді вчинили, є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний.

Проте, позивачем не доведено належними та допустимими доказами здійснення сторонами спірного договору дарування розрахунків чи в інший спосіб оплати за цим договором, тобто укладення його з метою приховання правочину купівлі-продажу.

Зміст корпоративних прав та корпоративних відносин наведений в статті 167 Господарського кодексу України.

Відповідно до частини першої зазначеної правової норми корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав (ч. 3 ст. 167 ГК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 53 Закону України «Про господарські товариства» учасник товариства з обмеженою відповідальністю має право продати чи іншим чином відступити свою частку (її частину) у статутному капіталі одному або кільком учасникам цього товариства.

Відчуження учасником товариства з обмеженою відповідальністю своєї частки (її частини) третім особам допускається, якщо інше не встановлено статутом товариства (ч. 2 ст. 53 Закону України «Про господарські товариства»).

Частина 3 статті 53 Закону України «Про господарські товариства» передбачає, що учасники товариства з обмеженою відповідальністю користуються переважним правом купівлі частки (її частини) учасника пропорційно до розмірів своїх часток, якщо статутом товариства чи домовленістю між учасниками не встановлений інший порядок здійснення цього права.

Аналогічні положення закріплені частиною 2 статті 147 Цивільного кодексу України.

З огляду на викладене, учасник товариства з обмеженою відповідальністю має право відчужити особам, які не належать до учасників цього товариства (третім особам), свою частку у статутному капіталі цього товариства або її частину у спосіб відмінний від купівлі-продажу, якщо статут цього товариства не містить прямої заборони на будь-яке відчуження учасником товариства його частки у статутному капіталі.

В пункті 4.6. постанови Пленум Вищого господарського суду України від 25.02.2016 р. №4 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин» зазначено, що частина друга статті 147 ЦК України та частина друга статті 53 Закону України «Про господарські товариства» надає можливість передбачити в статуті товариства заборону на відчуження частки третім особам. Недотримання встановленої статутом заборони відступлення частки третім особам може бути підставою для визнання договору про відступлення, купівлю-продаж або інше відчуження частки третій особі недійсним. Будь-які інші способи обмеження права учасника на відчуження частки в статутному капіталі ТОВ, передбачені статутом, зокрема необхідність згоди інших учасників або товариства, не відповідають закону, а тому під час вирішення спору судом до уваги не беруться.

У п. 4.10. вищевказаної постанови зазначено, що учасник ТОВ має право на відчуження частки (її частини) у статутному капіталі третім особам за умови дотримання переважного права інших учасників товариства на придбання цієї частки. Оскільки у абзаці другому частини другої статті 147 ЦК України йдеться про переважне право на купівлю частки (її частини), переважне право не поширюється на відносини спадкування, правонаступництва, дарування, іншого безоплатного відчуження частки у статутному капіталі ТОВ або ТДВ, а також обмін цієї частки (її частини) на інше індивідуально визначене майно.

Як вбачається із статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Аметрин», він не містить заборони учаснику (засновнику) відчужувати свою частку у статутному капіталі третім особам. Таким чином, відповідно до ст. 147 ЦК України та ст. 53 Закону ОСОБА_2 мав повне право подарувати Публічному акціонерному товариству Холдингова компанія «ЕКО-ДІМ» свою частку у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Аметрин».

Відтак, правові підстави, встановлені ст.ст. 147, 235 ЦК України, ст. 53 Закону України «Про господарські товариства» для визнання удаваним договору дарування частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Аметрин», укладеного 24.03.2016 р. між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством Холдингова компанія «ЕКО-ДІМ» та визнання цього договору недійсним відсутні, відтак відсутні і правові підстави для визнання недійсним рішення загальних зборів товариства від 04.05.2016 р.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги необґрунтовані та безпідставні, а тому в позові слід відмовити.

Оскільки спір виник з вини позивача, то судові витрати по розгляду справи необхідно покласти на позивача відповідно до ст. 49 ГПК України.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 3, 11, 16, 203, 215, 147, 235, 509, 626 ЦК України, ст.ст. 167, 207 ГК України, ст. 53 Закону України «Про господарські товариства» та ст.ст. 1, 4, 33, 34, 35, 44, 49, 75, 80, 82, 83, 84, 85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог відмовити.

В судовому засіданні 29.06.2016 р. оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Повне рішення складено 02.07.2016 р.

Суддя Мазовіта А.Б.