ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" липня 2016 р. Справа № 925/594/16

Господарський суд Черкаської області в складі: головуючого - судді Скиби Г.М., за участю секретаря судового засідання Буднік А.М., розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом Департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради, м. Черкаси, вул. Б. Вишневецького, 36

до товариства з обмеженою відповідальністю «РЕАЛ ХХІ», м. Черкаси, вул. Б. Вишневецького, 37, офіс 409

про стягнення 17279,96 грн. заборгованості та санкцій,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю;

від відповідача: не зявився.

Департамент економіки та розвитку Черкаської міської ради звернувся в господарський суд Черкаської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «РЕАЛ ХХІ» про стягнення заборгованості з орендної плати за договором оренди обєкта нерухомості від 20.02.2015р. №1908 в розмірі 17279,96 грн., в тому числі:

15924,07 грн. основного боргу,

1355,89 грн. пені

та відшкодування судових витрат.

У судовому засіданні представник позивача вимоги підтримав та просив позов задовольнити. Подано витребувані документи.

Відповідач, належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, відзив на позов не надав, представника у судове засідання втретє не направив, витребувані документи не надав, про причини неявки суд не повідомив. Ухвала суду від 02.06.2016р. про порушення провадження у справі повернулась до суду з відміткою працівника пошти «повернення за не запитом». Ухвала суду від 16.06.2016р. про відкладення розгляду справи повернулась до суду з відміткою працівника пошти «повернення за не запитом».

Неподання відповідачем відзиву на позовну заяву та незявлення представника відповідача у судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті за наявними доказами відповідно до вимог ст. 75 Господарського процесуального кодексу України. Суд вважає, що відповідач мав достатньо часу для надання суду доказів про внесення плати, мотивованих заперечень на позов чи доказів про обєктивну неможливість заперечити вимоги позивача.

В судовому засіданні представник позивача надав суду докази направлення відповідачу документів на адресу, зазначену у витязі з ЄДР.

На запитання головуючого представник позивача заявив:

про відсутність будь-яких інших доказів на підтвердження своїх доводів і пояснень;

про відсутність потреби у витребуванні інших доказів від учасників провадження у справі та інших осіб;

про можливість завершення дослідження обставин справи.

Дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, заслухавши пояснення представника позивача, судом встановлено такі взаємовідносини сторін:

20.02.2015р. між Департаментом економіки та розвитку Черкаської міської ради (Орендодавцем Позивач по справі), в особі директора департаменту ОСОБА_2, що діє на підставі Положення про департамент економіки та розвитку, та товариством з обмеженою відповідальністю «РЕАЛ ХХІ» (Орендарем Відповідач по справі), в особі директора ОСОБА_3, що діє на підставі Статуту, було укладено договір оренди обєкта нерухомості №1908 (Далі Договір, а.с. 8-9), за умовами якого у порядку та на умовах, визначених договором, Орендодавець зобовязується передати Орендареві, а Орендар зобовязується прийняти у строкове платне користування нежитлове приміщення (далі Обєкт), що належить до міської комунальної власності на підставі рішення Черкаської міської ради від 26.06.2003р. №3-531 «Про перелік обєктів права міської комунальної власності та уповноважених органів, яким вони передаються в оперативне управління» (п. 1. Договору).

Відповідно до п. 1.2. Договору характеристика Обєкта:

1.2.1 вид нежитлові приміщення,

1.2.2. адреса (місцезнаходження): м. Черкаси, бул. Шевченка, 197

1.2.3. загальна площа 91,13 кв.м., згідно з планом (Додаток №1 до договору)

1.2.4. вартість Обєкта 232800 грн. (без ПДВ) станом на 08.01.2015р.

Відповідно до п. 2.1. Договору обєкт передається Орендарю для розміщення офісних приміщень.

Відповідно до п. 4.1 Договору договір оренди укладено на термін з 20.02.2015р. по 31.01.2018р. і вступає в дію з дати приймання Обєкта за Актом приймання-передачі.

Акт приймання-передачі підписано 20.02.2015р. (а.с. 11).

Відповідно до п.п. 5.1.-5.2. Договору розмір орендної плати за перший місяць оренди за результатами конкурсу на право укладення договору оренди обєкту міської комунальної власності становить 4 700 грн. (з ПДВ) (протокол засідання конкурсної комісії від 16.02.2015р. за №3). Орендна плата встановлюється з розрахунку на один місяць.

Відповідно до п. 5.3. Договору встановлена договором орендна плата підлягає індексації відповідно до індексу інфляції, який щомісячно визначається Державною службою статистики України.

Відповідно до п. 5.5. Договору встановлена орендна плата перераховується щомісячно до 20 числа місяця, за який проводиться розрахунок. В платіжних документах чітко вказується період, за який проводиться оплата, та номер договору.

15.11.2015р. між Орендарем та Орендодавцем підписано Угоду про припинення дії договору оренди від 20.02.2015р. №1908 за погодженням сторін згідно п. 10.6 Договору (а.с. 12).

Заборгованість відповідача по орендній платі з вересня по листопад 2015р. включно - складає 15 924,07 грн., що є предметом спору.

Відповідачем за вказаний період розрахунки не проводились.

Невиконання відповідачем умов договору, непогашення орендної плати стали причиною звернення позивача до суду за захистом порушеного права та примусового стягненням боргу та санкцій.

Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності та за своїм внутрішнім переконанням, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з таких правових підстав та мотивів.

У відповідності з положеннями постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 «Про судове рішення» рішення з господарського спору повинно прийматись у відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто зясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Сторони є самостійними юридичними особами та субєктами господарювання на ринку послуг та орендних відносин.

Правові основи діяльності міської ради як органу місцевого самоврядування та його виконавчого органу врегульовані положеннями Конституції України, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Правові основи діяльності відповідача врегульовані положеннями Конституції України, нормами Цивільного кодексу та Господарського кодексу України.

Відносини між сторонами слід розцінювати як відносини з оренди обєкта нерухомості, що врегульовано вимогами гл. 58 Цивільного кодексу України, Закону України «Про оренду державного та комунального майна». Суд вважає, що сторонами Договору оренди обєкта нерухомості від 20.02.2015р. №1908 досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору. Спору в цій частині немає.

15.11.2015р. за згодою сторін договір оренди обєкта нерухомості від 20.02.2015р. №1908 було припинено (а.с. 12).

Згідно частини 1 статті 173 Господарського кодексу України зобовязання, що виникає між субєктами господарювання, в силу якого один субєкт зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта, або утриматися від певних дій, а інший субєкт має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку - є господарським зобовязанням.

Згідно з частиною 1 статті 174 Господарського кодексу України, господарські зобовязання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно ст. 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Згідно ст. 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендна плата - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування обєктом незалежно від результату господарської діяльності.

Розмір орендної плати, яку був зобовязаний сплачувати відповідач, змінювався на протязі дії договору у звязку з індексацією, що передбачено умовами договору. Договором не передбачено отримання окремої згоди відповідача на таку зміну розміру орендної плати, що відповідає приписам ст. 651, 652 Цивільного кодексу України.

Таким чином, у відповідача виникло зобовязання щодо внесення орендної плати за оренду обєкта нерухомості на умовах договору за період з вересня 2015р. по листопад 2015р. (включно) в сумі 15 924,07 грн. (а.с. 15).

Наявність заборгованості по грошовому зобовязанню відповідача підтверджується поданими документами в справу.

Відповідач не спростував належними доказами вимоги позивача та не надав доказів погашення боргу перед позивачем в повному обсязі по оренді обєкта нерухомості.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Одностороння відмова від зобовязання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом.

Суд вважає, що позивачем використано належний спосіб захисту свого порушеного права відповідно до приписів ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України.

Заборгованість по оренді обєкта нерухомості на умовах договору за період з вересня по листопад 2015р. (включно) в сумі 15924,07 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Штрафними санкціями у відповідності з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до п. 9.2. Договору за порушення строків внесення орендної плати, встановлених в п. 5.5 Договору, Орендарем сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день несплати у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який сплачується пеня. Пеня сплачується в 10-денний термін від дня нарахування.

У відповідності до п. 9.2. Договору та положень ст.ст. 546, 549-552 Цивільного кодексу України позивач нараховує відповідачу 1355,89 грн. пені за період прострочення з серпня 2015р. по грудень 2015р. включно з мотивів прострочення оплати по наявному грошовому зобовязанню.

Розрахунок санкцій перевірено судом за допомогою калькулятора санкцій апаратного комплексу «Ліга:Еліт Закон» з урахуванням розміру боргу, строку прострочення, облікової ставки НБУ за період прострочення. Розрахунок вимоги виконано вірно та не перевищує можливого розміру нарахування санкцій. 1 355,89 грн. пені підлягають стягненню на користь позивача.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обовязок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого субєктивного права.

Суд зазначає, що проведення оплати боргу відповідачем під час розгляду справи та неподання ним доказів у справу має враховуватись виконавчою службою при виконанні рішення суду в ході виконавчого провадження. Суд вважає, що відповідач мав достатньо часу для надання заперечень суду по суті спору чи доказів про проведення розрахунку. Відповідач не надав доказів обєктивної неможливості заперечити вимоги.

Згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати належить покласти на відповідача повністю та стягнути на користь позивача 1378,00 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «РЕАЛ ХХІ», м. Черкаси, вул. Б. Вишневецького, 37, оф. 409, , номер рахунку в банку невідомий

на користь Департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради, м. Черкаси, вул. Б.Вишневецького, 36, , номер рахунку в банку невідомий

15924,07 грн. заборгованості, 1355,89 грн. пені та 1378,00 грн. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня прийняття рішення. Сторони у справі протягом цього строку мають право подати апеляційну скаргу до апеляційного суду на вказане рішення через Господарський суд Черкаської області.

Повне рішення складено 05.07.2016р.

Суддя Г.М. Скиба