КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" червня 2016 р. Справа№ 910/30173/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Гончарова С.А.

Яковлєва М.Л.

за участю представників сторін:

від позивача: Гавриленко Я.С. - дор. б/н від 12.01.2016р.

від відповідача: не з'явились

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Омегастрой" на рішення Господарського суду міста Києва від 01.02.2016р.

у справі № 910/30173/15 (суддя Зеленіна Н.І.)

за позовом Приватного малого підприємства "Пульс"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Омегастрой"

про стягнення 25 000, 00 грн.

В судовому засіданні 29.06.2016р. відповідно до ст. ст. 85, 99 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2015р. Приватне мале підприємство «Пульс» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Омегастрой» про стягнення 25 000, 00 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що на підставі платіжного доручення № 232 від 02.03.2015р. позивачем було сплачено відповідачу 25 000, 00 грн. за консультації по оформленню документів по будівництву, проте жодних консультацій відповідачем позивачу надано не було, грошові кошти повернуті не були, у зв'язку з чим позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 25 000, 00 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.02.2016р. у справі №910/30173/15 позов задоволено повністю.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Омегастрой" на користь Приватного малого підприємства "Пульс" 25 000, 00 грн. заборгованості та 1 218, 00 грн. судового збору.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про відмову в позові повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом норм процесуального права, рішення прийнято з неправильним з'ясуванням фактичних обставин справи, оскільки розгляд справи та прийняття рішення місцевим господарським судом відбулось за відсутності представника відповідача, не повідомленого належним чином про розгляд справи, та без надання ним своїх заперечень та доказів, з порушенням ст. ст. 4-3, 4-7 та 43 ГПК України, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Омегастрой" передано на розгляд судді Київського апеляційного господарського суду Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Яковлєв М.Л., Гончаров С.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.05.2016р. колегією суддів в зазначеному складі прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 29.06.2015р.

24.06.2016р. від представника відповідача ОСОБА_3 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з необхідністю ознайомитись з матеріалами справи.

Вказане клопотання залишено судом без задоволення, оскільки як вбачається з матеріалів справи, апеляційна скарга відповідача датована 29.04.2016р. (а.с.63-65), підготовлена та підписана ОСОБА_3, а тому даний представник мав можливість в період часу з 29.04.2016р. по 29.06.2016р. ознайомитись з матеріалами справи.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції 29.06.2016р. заперечував проти доводів відповідача, викладених в апеляційній скарзі, просив її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Представник відповідача в судове засідання апеляційної інстанції 29.06.2016р., будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Оскільки явка в судове засідання представника відповідача обов'язковою не визнавалась, зважаючи на відсутність підстав для задоволення клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутність представника відповідача за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Частиною 2 статті 101 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення підлягає залишенню без змін виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що Приватне мале підприємство «Пульс» (позивач) та Товариство з обмеженою відповідальністю «Омегастрой» досягли усної домовленості, відповідно до умов якої відповідач зобов'язався надати консультації по оформленню документів по будівництву, а позивач - оплатити надані послуги.

Згідно ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень.

Частиною 1 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України).

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність (ст. 206 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання виникають, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать, а відповідно до ст. 181 цього ж кодексу допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень.

Відповідно до статей 638, 639 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору; договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, місцевим господарським судом вірно встановлено, що між сторонами укладено договір про надання послуг у спрощений (усний) спосіб.

02.03.2015р. відповідачем виставлено позивачеві рахунок-фактуру №СФ0000003 на оплату послуг по консультації по оформленню документів по будівництву на суму 25 000,00 грн. (а. с. 11), який позивач оплатив в повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням № 232 від 02.03.2015р. на суму 25 000, 00 грн. (належним чином завірена копія наявна в матеріалах справи (а. с. 12).

Статтею 901 Цивільного кодексу України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

За правилами ст. 903 цього ж Кодексу, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов'язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов'язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. ст. 626-629 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості; зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства; договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено обов'язковість договору для виконання сторонами.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, зазначає, що відповідачем жодних консультацій надано не було.

Вказані твердження позивача у встановленому законом порядку відповідачем не спростовані, доказів зворотного суду не надано.

29.10.2015р. позивач звернувся до відповідача з претензією про повернення вартості оплачених, але не наданих послуг (а.с.13-15).

02.11.2015р. позивач на адресу відповідача направив лист-вимогу про розірвання договору та повернення раніше отриманих коштів (а.с.16-17).

Проте, претензія та лист-вимога позивача залишені відповідачем без відповіді та задоволення.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

В порядку, передбаченому ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача 25 000, 00 грн., які позивачем доведені належними та допустимими доказами, відповідачем не спростовані, а тому є такими, що підлягають задоволенню.

Доводи відповідача про скасування рішення суду від 01.02.2016р. у зв'язку з його прийняттям без участі представника відповідача та без надання ним заперечень на позовну заяву та доказів у справі не є підставою для скасування рішення суду виходячи з наступного.

Відповідно до п. 3.9.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № від 15.01.2016р. станом на 15.01.2016р. місцезнаходженням Товариства з обмеженою відповідальністю «Омегастрой» є м. Київ, Шевченківський район, вул. М. Пимоненка, буд. 4.

Так, ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.12.2015р. про порушення провадження у справі та призначення розгляду справи на 15.01.2016р. та ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.01.2016р. про відкладення розгляду справи на 01.02.2016р. було направлено на адресу відповідача: 01033, м. Київ, вул. Пимоненка, буд. 4.

Однак вказані ухвали повернулись на адресу суду з відміткою пошти «за закінченням встановленого строку зберігання» (а. с. 4-8, 34-39).

З огляду на вищевикладене, колегія суддів констатує, що Господарським судом міста Києва було вжито всіх заходів для належного повідомлення відповідача про розгляд даної справи.

Оскільки відповідач не надав суду відзив на позов з документальними запереченнями та в черговий раз не направив свого представника в судове засідання, місцевий господарський суд правомірно розглянув справу за наявними в ній матеріалами у відповідності до ст. 75 ГПК України.

Отже, відповідач був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, не був позбавлений можливості надати суду всі необхідні докази на підтримання своїх заперечень проти позовних вимог, а також користуватися наданими йому процесуальними правами, тому посилання відповідача на порушення судом першої інстанції норм процесуального права є необґрунтованими.

Решта доводів апеляційної скарги щодо порушення судом принципів господарського процесу, ст. ст. 4-2, 4-3, 4-7 та 43 ГПК України не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що апеляційна скарга відповідача не містить жодних спростувань доводів позивача щодо ненадання відповідачем оплачених послуг на суму 25 000, 00 грн. та обов'язку їх повернути.

Згідно ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення від 01.02.2016р.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 85, 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Омегастрой" на рішення Господарського суду міста Києва від 01.02.2016р. у справі № 910/30173/15 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 01.02.2016р. у справі №910/30173/15 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/30173/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді С.А. Гончаров

М.Л. Яковлєв