ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

31.05.2016 Справа № 905/1431/16

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Кучерявої О.О.,

при секретарі судового засідання Соколовій С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕПЛОПРИЛАД-УКРАЇНА», м. Запоріжжя

до Приватного акціонерного товариства «Металургійний завод «Азовсталь», м. Маріуполь

про стягнення суми основного боргу в розмірі 128234,40грн., пені в розмірі 33252,13 грн., інфляційні витрати в розмірі 215382,97 грн., 3% річних в розмірі 17532,64 грн.,

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1, за довір. від 10.05.2016р.,

від відповідача: не зявився,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ТЕПЛОПРИЛАД-УКРАЇНА» звернулось до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Металургійний завод «Азовсталь» про стягнення суми основного боргу в розмірі 434512,80 грн., пені в розмірі 33252,13 грн., інфляційні витрати в розмірі 187447,50 грн., 3% річних в розмірі 16103,36 грн.

Правовою підставою позову позивач під час розгляду справи вважає норми статей 525, 526, 625, 629 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобовязань за договором на придбання технологічного обладнання від 17 травня 2013 року №088эл/101. Зазначив, що відповідачем не сплачена в повному обсязі вартість поставленого товару відповідно до договору. Факт отримання відповідачем товару підтверджується видатковими накладними. З урахуванням часткової сплати сума основного боргу становить 434512,80 грн.

Відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України позивачем нараховано інфляційні витрати в розмірі грн. та 3% річних в розмірі 38711,26 грн.

12 травня 2016 року представником позивача через канцелярію суду надана заява про зменшення розміру позовних вимог, в якій зазначив, що з урахуванням часткової сплати сума боргу становить 128234,40 грн., надав розрахунок інфляційних витрат, згідно якого просив стягнути суму 215382,97 грн.

30 травня 2016 року через канцелярію суду надійшла заява від представника позивача, в якій останній просив вважати найменування відповідача ОСОБА_2 акціонерне товариство «Металургійний комбінат «Азовсталь».

Представник позивача в судовому засіданні надав пояснення аналогічні викладеним в позові, просив задовольнити позовні вимоги з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового розгляду справи належним чином повідомлений. 30 травня 2016 року через канцелярію суду надійшов відзив на позов від представника відповідача, в якому останній зазначив, що позивачем не надано до матеріалів справи доказів в підтвердження надання повного пакету документів, передбачених пунктом 6.3 договору, у звязку з чим, на думку відповідача, строк оплати за поставлений товар не настав. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог, зменшити розмір штрафних санкцій на 80% або відстрочити виконання рішення до 31 липня 2016 року.

Відповідно до приписів статті 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі зменшити розмір позовних вимог.

Клопотання щодо фіксації судового процесу не заявлено, у звязку з чим, розгляд справи здійснювався без застосування засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, суд,

ВСТАНОВИВ:

17 травня 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТЕПЛОПРИЛАД-УКРАЇНА» (Постачальник) та Публічним акціонерним товариством «Металургійний комбінат «Азовсталь» (Покупець) укладений типовий договір на придбання технологічного обладнання №088эл/101, (надалі по тексту договір), за умовами якого постачальник зобовязується передати, а покупець прийняти та оплатити обладнання на умовах, передбачених договором (пункт 1.1 договору).

Умовами договору сторони визначили предмет договору, умови та строки поставки, ціну та загальну суму договору, порядок здійснення оплати, поставку товарів, права та обовязки сторін, відповідальність сторін та строк дії договору.

Договір підписано обома сторонами, доказів відмови від договору до матеріалів справи не надано, у звязку з чим, за висновками суду вказаний договір є чинним.

Відповідно до пункту 2.1 договору кількість, номенклатура обладнання зазначаються в специфікаціях до договору, які є невідємними його частинами.

Покупець має право в односторонньому порядку відмовитись від придбання всього чи частини обладнання шляхом направлення постачальнику відповідного повідомлення з переліком обладнання, від поставки якого від відмовляється, не пізніше 10 днів від дати поставки обладнання, зазначеного в повідомленні

З моменту відправлення Покупцем постачальнику повідомлення про відмову від придбання всього чи частини обладнання, даний договір втрачає силу в частині, що стосується обладнання, зазначеного в повідомлення, але зберігає силу в частині, що стосується обладнання не зазначеного в повідомленні (пункт 2.2 договору).

Згідно із пунктами 3.1, 3.2 договору поставка обладнання здійснюється видами транспорту зазначеними в Специфікаціях. Постачальник зобовязується поставити обладнання на умовах поставки, зазначених в Специфікаціях у відповідності із міжнародними правилами інтерпретування комерційних термінів «Інкотермс» в редакції 2000 року.

Строки поставки обладнання вказується в Специфікації (пункт 3.3 договору).

Пунктом 4.1 договору визначено, що поставка обладнання здійснюється за цінами, які визначені у відповідності з умовами поставки, зазначеними в Специфікаціях та включають в себе всі податки, збори та інші обовязкові платежі, а також вартість тари, упаковки, маркування та інші витрати постачальника, повязані з поставкою обладнання.

Ціна на обладнання може бути змінена тільки за взаємною згодою сторін шляхом внесення змін до договору. Зміна цін після оплати обладнання не допускається. Загальна сума договору визначається як сумарна вартість обладнання, поставка якого здійснюється згідно доданих до нього Специфікацій (пункти 4.2,4.3 договору).

У наявних в матеріалах справи Специфікаціях до договору міститься інформація про найменування, кількість товару з зазначенням його вартості, умови поставки та розрахунків, строк поставки, які підписані сторонами без заперечень та скріплені печатками підприємств

10 лютого 2014 року сторонами підписано додаткову угоду до договору, якою останні внесли зміни до пункту 10.5 договору та виклали його в наступній редакції: «Даний договір діє до 31 січня 2015 року. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання прийнятих на себе зобовязань (в тому числі гарантійних) за договором».

01 лютого 2015 року сторони уклали додаткову угоду до договору, за умовами якої виклали пункт 6.3 договору в новій редакції, доповнивши даний пункт порядком надання покупцю податкової накладної та розрахунку корегування до податкової накладної. Також виклали розділ 8 «Форс-мажор» в новій редакції.

Пункт 10.5 договору викладено в наступній редакції: «Даний договір діє до 31 січня 2016 року. Закінчення строку дії договору не звільняє сторін від виконання прийнятих на себе зобовязань (в тому числі гарантійних) за даним договором».

Судом встановлено, що поставка здійснювалась на умовах укладених сторонами Специфікацій №№10,12,13.

Так, Специфікацією №10 вартість обладнання, що поставляється, складає 485284,80 грн. Обладнання поставляється на умовах DDP (склад покупця), у відповідності з міжнародними правилами інтерпретації комерційних термінів «Інкотермс» в редакції 2000 року. Строк поставки 29 вересня 2014 року з правом дострокової поставки.

Строк оплати за вказаною вище накладною: відстрочення 30 календарних днів з моменту поставки обладнання на склад покупця.

Позивачем складений та виставлений рахунок-фактура на оплату від 02 грудня 2014 року №СФ-0021202 на суму 485284, 80 грн.

На виконання умов договору, позивачем поставлений товар, що підтверджується видатковою накладною від 02 грудня 2014 року №РН-0021202 на суму 485284, 80 грн., який отриманий відповідачем про що свідчить печатка підприємства та підпис особи відповідальної за отримання товарно-матеріальних цінностей, яка діяла на підставі довіреності від 03 грудня 2014 року №02368.

Згідно із Специфікацією №13 загальна вартість обладнання, що поставляється складає 13231,20 грн.

Обладнання поставляється на умовах DDP (склад покупця), у відповідності з міжнародними правилами інтерпретації комерційних термінів «Інкотермс» в редакції 2000 року. Строк поставки 29 грудня 2014 року з правом дострокової поставки.

Строк оплати за даною Специфікацією: відстрочення на 30 календарних днів з моменту поставки обладнання на склад покупця (пункт 5).

Позивачем складений та виставлений на оплату рахунок-фактура від 16 січня 2015 року №СФ-0160101 на суму 13231,20грн.

Факт поставки обладнання за вищевказаною Специфікацією підтверджується видатковою накладною від 16 січня 2015 року №РН-0000002 на суму 13231,20грн. товар отриманий відповідачем, про що свідчить печатка підприємства та підпис особи, відповідальної за отримання товарно-матеріальних цінностей, яка діяла на підставі довіреності від 16 січня 2015 року №00041.

Згідно із Специфікацією №12 загальна вартість обладнання, що поставляється складає 185502 грн.

Обладнання поставляється на умовах DDP (склад покупця), у відповідності з міжнародними правилами інтерпретації комерційних термінів «Інкотермс» в редакції 2000 року. Строк поставки 29 грудня 2014 року з правом дострокової поставки.

Строк оплати за даною Специфікацією: відстрочення на 30 календарних днів з моменту поставки обладнання на склад покупця (пункт 5).

Позивачем складений та виставлений на оплату рахунок-фактура від 13 лютого 2015 року №СФ-0130201 на суму 51000 грн.

Факт поставки обладнання за вищевказаною Специфікацією підтверджується видатковою накладною від 13 лютого 2015 року №РН-0130201 на суму 51000 грн. товар отриманий відповідачем, про що свідчить печатка підприємства та підпис особи, відповідальної за отримання товарно-матеріальних цінностей, яка діяла на підставі довіреності від 13 лютого 2015 року №00143.

Також, поставка позивачем товару підтверджується наявними в матеріалах справи товарно-транспортними накладними.

Відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Таким чином, в даному випадку, видаткові накладні є первинними обліковими документами в розумінні вищезазначеного Закону та підписання покупцем видаткових накладних підтверджує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, а тому є підставою виникнення обовязку щодо здійснення розрахунків за отриману продукцію.

Відповідно до пунктів 5.1, 5.2 договору оплата покупцем обладнання здійснюється в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника, зазначений в договорі. Оплата за поставлене обладнання здійснюється протягом строку, зазначеного в Специфікації, який відраховується з моменту поставки обладнання та надання документів, зазначених в пункті 6.3 договору.

Розділом 6 договору сторонами обумовлено застосування норм Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за якістю від 25.04.1966р. №П-7 та Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за кількістю від 15.06.1965р. №П-6.

Згідно із пунктом 14 Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за якістю від 25.04.1966р. №П-7, приймання продукції по якості і комплектності виробляється у точній відповідності зі стандартами, технічними умовами, основними й особливими умовами постачання, іншими обов'язковими для сторін правилами, а також по супровідним документам, що засвідчують якість і комплектність продукції що поставляється (технічний паспорт, сертифікат, посвідчення про якість, рахунок-фактура, специфікація тощо). Відсутність зазначених супровідних документів або деяких з них не припиняє приймання продукції. У цьому випадку складається акт про фактичну якість і комплектність продукції, що надійшла, і в акті вказується, які документи відсутні.

Відповідно до пункту 12 Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю від 15.06.1965 №П-6 приймання продукції по кількості здійснюється по транспортним і супровідним документам (рахункові-фактурі, специфікації, описові, пакувальним ярликам і ін.) відправника (виготовлювача). Відсутність зазначених супровідних документів або деяких з них не припиняє приймання продукції. У цьому випадку складається акт про фактичну наявність продукції, що надійшла, і в акті вказується, які документи відсутні.

Зазначені вище акти в матеріалах справи відсутні, претензій до позивача стосовно того, що не вистачає документів, передбачених пунктом 6.3 договору, відповідачем не надано, що на думку суду, свідчить про те, що всі передбачені договором документи відповідачем були отримані. Доказів відмови від товару відповідачем не надано, товар прийнятий без будь-яких заперечень.

Окрім цього, факт наявності заборгованості відповідач визнав, здійснюючи часткові оплати за поставлений товар.

Відповідачем частково здійснена оплата за отриманий товар в розмірі 421281,60 грн., що підтверджується платіжними дорученнями, які містяться в матеріалах справи. Таким чином, сума основного боргу становить 128234, 40 грн.

Відповідач отримав товар, але у визначений у договорі строк за нього в повному обсязі не сплатив, своїх договірних зобовязань перед позивачем не виконав, чим порушив умови договору.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобовязання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Із зазначеною нормою кореспондується й частина 1 статті 193 Господарського кодексу України, відповідно до якої суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Матеріалами справи доведений факт отримання відповідачем товару та не сплати в повному обсязі відповідно до накладних у встановлені договором терміни. Суд вважає, що позовні вимоги про стягнення суми основного боргу в розмірі 128234, 40 грн. підлягають задоволенню.

Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 17532,64грн. та інфляційних витрат в розмірі 215382,97грн. необхідно зазначити наступне.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3% річних за видатковою накладною від 02 грудня 2014 року №РН-0021202 на суму 485284,80 грн. (з урахуванням часткової оплати суми боргу), за періоди:

з 02 січня 2015 року по 06 квітня 2015 року на суму 50000 грн.,

з 08 квітня 2015 року по 08 квітня 2015 року на суму 65003,20 грн.,

з 02 січня 2015 року по 04 травня 2016 року на суму 370281,60 грн.,

з 05 травня 2016 по 12 травня 2016 року на суму 115003,20 грн.

сума 3% складає 15308,58 грн.

За видатковою накладною від 13 лютого 2015 року №РН-0130201 на суму 51000 грн. за період з 16 березня 2015 року по 03 травня 2016 року сума 3% річних за розрахунком суду більша, тому стягненню підлягає сума заявлена позивачем в розмірі 1733,99 грн.

За видатковою накладною від 16 січня 2015 року №РН-0000002 на суму 13231,20 грн. за період з 16 лютого 2015 року по 12 травня 2016 року сума 3% річних за розрахунком суду більша, тому стягненню підлягає сума заявлена позивачем в розмірі 490, 07 грн.

Таким чином, загальна сума 3% річних становить 17532,64грн.

Згідно із рекомендаціями Верховного Суду України № 62-97р від 03.04.1997 щодо порядку нарахування індексів інфляції при розгляді судових справ індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць. Для визначення індексу за будь-який період необхідно щомісячні індекси, які складають відповідний період, перемножити між собою.

Перевіривши розрахунок інфляційних витрат в розмірі 215382,97 грн., суд визнає його невірним, оскільки позивачем допущені арифметичні помилки.

За розрахунком суду розмір інфляційних витрат становить 215211,52 грн., а саме: за періоди з 02 січня 2015 року по 06 квітня2015 року на суму заборгованості 50000 грн. 10144,62 грн., за період з 02 січня 2015 року по 04 травня 2016 року на суму 370281,60 187199,20 грн.

За період з 16 лютого 2015 року по 12 травня 2016 року н суму 13231,20 5117,70 грн.

За період з 16 березня 2015 року по 03 травня 2016 року на суму 51000 грн. сума інфляційних витрат за розрахунком суду більша ніж заявлена позивачем, тому стягненню підлягає 12750 грн.

Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 33252,13 грн. необхідно зазначити наступне.

Пунктом 7.2 договору встановлено, що у випадку порушення більш ніж на 30 календарних днів строку оплати обладнання покупець сплачує пеню в розмірі 0,04% від суми заборгованості за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у відповідному періоді.

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що пенею є вид неустойки, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Виходячи з того, що відповідач прострочив виконання зобовязання не сплатив за поставлений товар в обумовлений у договорі строк, що доведено матеріалами справи, відповідно до умов п.7.2 договору позивач має право нарахувати відповідачу пеню в розмірі 33252,13 грн.

Проте, визнаючи правомірність нарахування штрафних санкцій, які заявлені до стягнення, суд зазначає наступне.

В силу пункту 3 частини 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Проаналізувавши встановлені судом фактичні обставини по справі, оцінивши надані докази в їх сукупності суд дійшов висновку про можливість задоволення клопотання відповідача та зменшити розмір штрафних санкцій, які підлягають стягненню з останнього, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26 грудня 2011року вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Відповідно до статті 233 ГК України, у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобовязання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частина 3 статті 551 Цивільного кодексу України передбачає можливість зменшення за рішенням суду розмір неустойки, що стягується з боржника за порушення зобовязання, якщо розмір неустойки значно перебільшує розмір збитків. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

З огляду на вищевикладене, якщо порушення зобовязання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого субєкта, та враховуючи фінансове становище боржника суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

В обґрунтування наданого клопотання про зменшення суми штрафних санкцій відповідач посилається на скрутне фінансове становище, зважаючи на особливості здійснення господарської діяльності на території проведення АТО.

З огляду на те, що рішення суду ґрунтується на принципах законності та справедливості, користуючись правами, наданими суду статтею 83 Господарського процесуального кодексу України та відповідно до положень статті 233 Господарського кодексу України та статті 551 Цивільного кодексу України, враховуючи ступінь виконання відповідачем зобовязань за договором, відсутність доказів понесення збитків позивачем, суд вважає можливим зменшити суму штрафних санкцій, яка підлягає стягненню з відповідача, а саме розмір пені з 33525,13 грн. до 7000 грн.

Клопотання відповідача про відстрочення виконання рішення до 31 липня 2016 року не підлягає задоволенню з огляду на не доведення останнім доцільності відстрочення виконання рішення суду на вказаний термін та її сприяння погашенню заборгованості перед позивачем в повному обсязі.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

У відповідності до статті 49 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів, на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до пункту 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р№18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки

Керуючись ст.ст.4, 4-2 - 4-6, 22, 33, 34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕПЛОПРИЛАД-УКРАЇНА» до Приватного акціонерного товариства «Металургійний завод «Азовсталь» про стягнення суми основного боргу в розмірі 128234,40грн., пені в розмірі 33252,13 грн., інфляційні витрати в розмірі 215382,97 грн., 3% річних в розмірі 17532,64 грн - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Металургійний завод «Азовсталь» (87500, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Лепорського,1, , відомості про №р/р в матеріалах справи відсутні) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕПЛОПРИЛАД-УКРАЇНА» (69123, м. Запоріжжя, бул. Будівельників,6, кв.136, ) суму основного боргу в розмірі 128234,40 грн., 3% річних в розмірі 17532,64 грн., інфляційні витрати в розмірі 215211,52 грн., пеню в розмірі 7000 грн., витрати по сплаті судового збору в розмірі 5913,46 грн.

У судовому засіданні 31 травня 2016 року проголошено та підписано вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 06 червня 2016 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним господарським судом, якщо рішення не буде скасовано.

Суддя О.О. Кучерява