ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"16" червня 2016 р.Справа № 916/1364/16

За позовом: державного підприємства "Одеський морський торговельний порт"

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю "ТРЕКСІМ"

про стягнення 110 105,52 грн.

Суддя Цісельський О.В.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (за довіреністю)

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ: позивач, державне підприємство "Одеський морський торговельний порт", звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "ТРЕКСІМ" 110 105, 52 грн. де 94 451, 20 грн. сума боргу, 13 631, 11 грн. сума пені, 2 493, 21 грн. сума 3% річних.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 31.05.2016р. позовну заяву (вх.№1465/16) прийнято до розгляду, порушено провадження у справі №916/1364/16 та справу призначено до розгляду в судовому засіданні.

Представник позивача позовні вимоги підтримує.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце його проведення був повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення повернуте на адресу суду із відміткою про вручення, відзив на позов суду не надав, своїм правом на захист не скористався.

Як зазначено у третьому абзаці п.3.9.1. Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011р., в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Згідно з ст.75 Господарського процесуального кодексу України справу розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ст.85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Дослідивши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив:

27 липня 2012р. між державним підприємством "Одеський морський торговельний порт" (Орендодавець) та товариством з обмеженою відповідальністю "ТРЕКСІМ" (Орендар) було укладено договір оренди державного рухомого майна №КД-17456.

Відповідно до умов п.1.1., Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування державне рухоме, а саме: автонавантажувач вилковий Хайстер 16т, інв.№020055, модель Н 16.00 ХМ-6, заводський номер 102270, 2004 р.в. та автонавантажувача Фантуці в/п 8 т, інв.№026010, модель FDC 18 К6, заводський номер 102270, 2004 п.в. (далі - "майно"), що знаходиться на балансі Орендодавця у відповідності з умовами цього Договору.

Згідно до п.2.1. Договору Орендар вступає у строкове платне користування майном з моменту підписання сторонами цього Договору оренди та акту приймання-передачі майна , що є невідємною частиною Договору.

Умовами 5.10. Договору встановлено, що у разі припинення або розірвання цього Договору повернути Орендодавцю орендоване майно в належному стані, а не гіршому, ніжна час передачі його в оренду, з урахуванням фізичного зносу, та відшкодувати Орендодавцеві збитки у разі погіршення стану або втрати(повної або часткової) орендованого майна з вини Орендаря.

У відповідності до п.10.1. Договору, цей Договір набуває чинності з дати підписання цього договору, Акту приймання-передачі та діє до 31 грудня 2013р.

30 грудня 2013р. між державним підприємством "Одеський морський торговельний порт" (Орендодавець) та товариством з обмеженою відповідальністю "ТРЕКСІМ" (Орендар) було укладено додаткову угоду до договору оренди державного рухомого майна №КД-17456 від 27.07.2012р.

На виконання умов вищенаведеного договору, позивачем відповідачу було здано в оренду рухоме майно а саме: автонавантажувач вилковий Хайстер 16т, інв.№020055, модель Н 16.00 ХМ-6, заводський номер 102270, 2004 р.в. та автонавантажувач Фантуці в/п 8 т, інв.№026010, модель FDC 18 К6, заводський номер 102270, 2004 п.в. згідно акту прийому-передачі від 27.07.2012р. ( додаток №1 до договору державного рухомого майна №КД-17456 від 27.07.2012р.).

Згідно п.1 додаткової угоди, сторони дійшли згоди щодо зміни п.10.1. Договору, виклавши його у наступній редакції: "10.1. Цей Договір набуває чинності з дати підписання цього договору, Акту приймання-передачі та діє до 31 грудня 2014р.

Матеріалами справи встановлено, що зазначений договір оренди припинив свою дію, 31.12.2014р.

Проте, з матеріалів справи вбачається, що відповідач продовжує користування орендованим майном й після припинення дії Договору.

В обґрунтування заявленого позову, позивач зазначає, що всупереч договірним зобов'язанням відповідачем орендна плата сплачується не своєчасно, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість в розмірі 94 451,20 грн.

З підстав існування заборгованості, позивач, 07.07.2015р., звернувся до відповідача з претензією №20/1-1172, відповідно до якої вимагав термінової сплати заборгованості та нарахований штрафних санкцій.

12.10.2015р. позивач вдруге звернувся до відповідача з претензіями №20/1-1817 та 20/1-1820, відповідно до якої вимагав термінової сплати заборгованості та нарахований штрафних санкцій.

18.11.2015р. позивач знов направ відповідачу претензію №20/1-2111, згідної якої повідомив про необхідність термінової оплати суми боргу та нарахованих штрафних санкцій.

Проте, зазначені претензії відповідачем залишені без відповіді, а заборгованість без оплати.

Неналежне виконання відповідачем зобовязань за вищенаведеним договором в частині здійснення оплати за даним договором і стало підставою для позивача звернутись до господарського суду Одеської області із даним позовом за захистом своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів.

Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав:

У відповідності до ст.11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків. При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певні дії (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. При цьому, зобовязання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу, у тому числі із договору.

Згідно вимог ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. В свою чергу, порушенням зобовязання, відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами. Припинення зобовязання на вимогу однієї із сторін в силу положень ч.2 ст.598 цього Кодексу допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Згідно ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобовязання встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст.759 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частиною 1 ст.760 Цивільного кодексу України, предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).

Статтею 764 Цивільного кодексу України визначено, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором. Законом або договором можуть бути передбачені інші умови нарахування.

За приписами ст.785 Цивільного кодексу України, у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Дослідивши матеріали справи та докази, якими обґрунтовує позивач заявлені позовні вимоги, судом встановлено, що в якості підстави для користування відповідачем орендоваим майном та нарахування орендних платежів, позивач зазначає договір оренди державного рухомого майна №КД-17456.

Проте, приймаючи до уваги те, що сторонами в п.10.1. договору та в п.1 Додаткової угоди до договору було чітко визначено, що договір діє до 31.12.2014р., у зв'язку з чим, судом було встановлено, що останнім днем дії договору є 30.12.2014р., у зв'язку з чим, 31.12.2014р. зазначений договір припинив свою дію.

При цьому, доказів погодження сторонами наступного продовження строку дії цього договору в порядку, визначеному п.10.8 Договору, матеріали справи не містять.

З врахуванням наведеного, нарахування позивачем відповідачу орендних платежів та штрафних санкцій за договором оренди державного рухомого майна №КД-17456 від 27.07.2012р. є безпідставними.

Відповідно до вимог ст.ст.32, 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

При цьому, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідачем у встановленому законом порядку позовні вимоги позивача не спростовано.

Згідно зі ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги державного підприємства "Одеський морський торговельний порт" є необґрунтованими та задоволенню судом не підлягають.

Керуючись ст.ст.32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. У позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає чинності в порядку ст.85 ГПК України.

Повний текст рішення складено 21 червня 2016 р.

Суддя О.В. Цісельський