ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

23.06.2016 Справа № 920/395/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Баядера логістик", м. Київ,

до відповідача Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, АДРЕСА_1

про стягнення 142 250 грн. 66 коп.,

Суддя Жерьобкіна Є.А.

Представники:

Від позивача - Пороскун О.М. (довіреність б/н від 31.12.2015);

Від відповідача -ОСОБА_4 (довіреність б/н від 25.04.2015);

При секретарі судового засідання Мудрицькій С.Ю.,

Суть спору: позивач подав позовну заяву, в якій просить суд стягнути з відповідача на свою користь 142 250 грн. 66 коп., в тому числі: 90 408 грн. 06 коп. основного боргу за договором поставки № 1317 від 21.11.2014, 26 509 грн. 03 коп. пені, 19 005 грн. 01 коп. 20 % річних, 6 328 грн. 56 коп. штрафу, а також судові витрати, пов'язані з розглядом справи.

Відповідач подав заперечення на позовну заяву (вх. № 5700 від 16.06.2016), в якому просить суд відмовити у задоволенні позову, вказуючи на те, що ні договору № 1317 від 21.11.2014, ні видаткових накладних, ні актів звірки взаєморозрахунків, ні інших документів, наданих позивачем до справи ФОП ОСОБА_2 не підписував.

Відповідач подав клопотання (вх. № 1723к від 16.06.2016), в якому просить суд призначити почеркознавчу експертизу у справі № 920/395/16, проведення якої доручити Сумському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України. На вирішення експерту поставити наступні питання: 1) Чи виконаний підпис в графі "Реквізити сторін" "Покупець" на договорі поставки № 1317 від 21.11.2014 ОСОБА_2 чи за нього підпис вчинено іншою особою?; 2) Чи виконаний підпис в графі "представитель организации" на акті звірки взаєморозрахунків між сторонами за період з 01.01.2015 по 31.01.2015 на суму 96 903,40 грн. ОСОБА_2 чи за нього підпис вчинено іншою особою?.

Позивач підтримує позовні вимоги у повному обсязі.

Позивач подав письмове пояснення по справі (вх. № 5734 від 16.06.2016), в якому вказує, що відстрочка платежу в 90 днів з дня поставки це загальновживана відстрочка платежу на імпортну та дорогу продукцію. Відповідна домовленість досягалась сторонами в момент погодження заявки на поставку товару, окремих угод з вказаного питання не підписувалось.

Позивач подав довідку Головного управління Державної казначейської служби у Сумській області № 05-35/1178-2887 від 20.05.2016 на підтвердження сплати судового збору до державного бюджету України, зарахування його до спеціального фонду цього бюджету.

Позивач подав додаткові докази на підтвердження позовних вимог, зокрема копії фіскальних чеків на підтвердження оплати відповідачем товару поставленого відповідно до договору № 1317 від 21.11.2014.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Враховуючи визначений ст. 69 Господарського процесуального кодексу України строк вирішення спору, достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позиції по справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд встановив:

Відповідно до умов укладеного між сторонами договору № 1317 від 21.11.2014, позивач зобов'язується передати у власність відповідача алкогольні напої, а відповідач зобов'язується прийняти і оплатити товар в порядку, визначеному умовами цього договору.

Договір чинний протягом 2 років з дати укладання (п. 9.6 договору).

Згідно з п. 3.3. договору, постачальник поставляє товар покупцю на підставі його замовлення. Покупець має право здійснити замовлення в усній формі за допомогою факсимільного, електронного чи поштового зв'язку.

Відповідно до п.4.1. договору, найменування, кількість, асортимент товару визначається покупцем у замовленні та зазначається постачальником у видатковій накладній.

Згідно з п. 6.1. договору, розрахунки за товар здійснюються покупцем протягом 14 календарних днів з дня отримання товару шляхом перерахування грошових коштів на рахунок постачальника або в іншому узгодженому сторонами порядку та формі, що не суперечить чинному законодавству України, або за домовленістю сторін шляхом попередньої плати.

Датою оплати покупцем вартості отриманого від постачальника товару є дата зарахування цих грошових коштів на рахунок постачальника (п.6.2 договору).

Пунктом 6.4. договору визначено, якщо покупець, при здійсненні оплати товару не вказує номер накладної, за яку здійснюється розрахунок, то постачальник має право здійснити зарахування грошових коштів як оплату за накладні, строк оплати по яких настав раніше.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання та всупереч умовам укладеного між сторонами договору не оплатив товар своєчасно та у повному обсязі, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем в сумі 90 408 грн. 06 коп.

Відповідач в обґрунтування своїх заперечень проти позову вказує, що ні договору № 1317 від 21.11.2014, ні видаткових накладних, ні актів звірки взаєморозрахунків, ні інших документів, наданих позивачем до справи ФОП ОСОБА_2 не підписував.

Статтями 32, 33, 34 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає заперечення відповідача проти позову необґрунтованими та неправомірними, а клопотання відповідача (вх. № 1723к від 16.06.2016) про призначення почеркознавчої експертизи у справі № 920/395/16 безпідставним, з огляду на наступне.

Статтею 712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 208 Цивільного кодексу України правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі.

Відповідно до ст. 92 Цивільного кодексу України, юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Згідно з ч. 1 ст. 241 Цивільного кодексу України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Як роз'яснено у п. 3.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29.05.2013 N 11, наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (ст. 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Статтею 51 Цивільного кодексу України визначено, що до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Згідно з п. 2.1., п. 2.2., п. 2.5. Положення «Про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 р. N 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 р. за N 168/704, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів. Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення.

Документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

У п.5.26 ДСТУ 4163-2003 "Вимоги до оформлювання документів" визначено, що відбитком печатки організації засвідчують на документі підпис відповідальної особи.

Відповідно до приписів чинного законодавства відповідальність та контроль за дотриманням порядку зберігання печаток і штампів, а також законністю користування ними покладається на керівників підприємств.

Відтиском печатки засвідчується, серед іншого, також справжність підпису її власника. Порядок використання печатки встановлюється її власником самостійно, власник на свій розсуд розпоряджається печаткою, а також самостійно відповідає за її збереження.

Судом встановлено, що підпис з боку відповідача на договорі № 1317 від 21.11.2014 засвідчений печаткою Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2.

Відповідачем при цьому не надано суду доказів протиправності використання своєї печатки чи доказів її викрадення, так само як і доказів звернення до правоохоронних органів у зв'язку з викраденням чи втратою печатки, у зв'язку з чим відсутні правові підстави вважати, що печатка використовувалась не на розсуд позивача чи всупереч його волі.

Пунктом 3.6 договору сторони погодили, що покупець зобов'язаний до моменту першої поставки надати постачальникові повідомлення зі зразками підписів осіб, уповноважених приймати товар і підписувати товаросупроводжувальні документи та зразками печаток (штампів).

Підпис особи, уповноваженої приймати товар на товаросупроводжувальних документах, зразок якого є у Повідомленні наданому покупцем, вважається достатнім доказом того, що товар прийнятий уповноваженою особою покупця, без необхідності завірення такого підпису печаткою (штампом).

Наявність на товаросупроводжувальних документах печатки (штампу), зразки яких було попередньо надано покупцем, є належним доказом того, що товар прийнятий уповноваженою особою покупця, навіть якщо зразок підпису особи зазначений у повідомленні не збігається з тим, який наявний на товаросупроводжувальних документах.

У випадку, якщо зразок підпису та(або) зразок печатки(штампу) на накладній не збігається зі зразками підписів та(або) зразками печаток(штампів) наданих покупцем постачальнику у повідомленні, проте такий підпис (печатка, штамп) наявний на накладних, що були оплачені покупцем раніше, то вважається, що товар прийнятий уповноваженою особою покупця.

Отже, сторони самостійно та на свій розсуд погодили умови договору, зокрема, і щодо визначення особи, уповноваженої приймати товар.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з повідомленням зі зразками підписів осіб, уповноважених приймати товар і підписувати товаросупроводжувальні документи та зразками печаток (штампів) відповідача, засвідчений підписом та печаткою, особами уповноваженими приймати товар з боку відповідача є ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с. 53).

Протягом дії договору № 1317 від 21.11.2014 позивачем відповідачу поставлявся товар за видатковими накладними, які містять посилання на договір № 1317 від 21.11.2014 та які були оплачені відповідачем, в тому числі: товар за видатковими накладними на суму 90 408 грн. 06 коп., що є предметом спору, частково оплачений відповідачем згідно з фіскальними чеками № 0073 від 13.03.2015 на суму 1817 грн. 44 коп. (часткова оплата за видатковою накладною № 48840 від 31.12.2014, а.с. 83), № 0054 від 09.04.2015 на суму 1625 грн. 83 коп. (часткова оплата за видатковою накладною № 48840 від 31.12.2014, а.с. 84), № 0029 від 13.04.2015 на суму 460 грн. 00 коп. (часткова оплата за видатковою накладною № 48840 від 31.12.2014, а.с. 85), № 0036 від 15.04.2015 на суму 942 грн. 72 коп. (часткова оплата за видатковою накладною № 48840 від 31.12.2014, а.с. 86), № 0065 від 29.12.2014 на суму 2972 грн. 00 коп. (часткова оплата за видатковою накладною № 42934 від 22.11.2014, а.с. 92); товар за видатковими накладними, що не є предметом спору у справі, частково оплачений відповідачем згідно з фіскальними чеками № 0119 від 24.02.2015, № 0082 від 27.02.2015, № 011 від 02.03.2015, № 0060 від 05.03.2015, № 0072 від 13.03.2015 (оплата за видатковою накладною № 50602/48390 від 27.12.2014, товар отриманий від відповідача ОСОБА_7), № 0030 від 12.12.2014 (оплата за видатковою накладною № 46879/44884 від 05.12.2014, товар отриманий від відповідача ОСОБА_7), № 0001 від 04.12.2014 (оплата за видатковою накладною № 44832/42933 від 22.11.2014, товар отриманий від відповідача ОСОБА_5), № 0062 від 26.12.2014 (оплата за видатковою накладною № 48412/46493 від 17.12.2014, товар отриманий від відповідача ОСОБА_7), № 0061 від 26.12.2014 (оплата за видатковою накладною № 48411/46489 від 17.12.2014, товар отриманий від відповідача ОСОБА_7), № 0060 від 26.12.2014 (оплата за видатковою накладною № 48014/45923 від 13.12.2014, товар отриманий від відповідача ОСОБА_7), № 0063 від 26.12.2014 (оплата за видатковою накладною № 46880/44885 від 05.12.2014, товар отриманий від відповідача ОСОБА_7).

Вказані докази є первинними документами в розумінні ст. 1, ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та підтверджують факт здійснення господарської операції.

Також в матеріалах справи міститься адресований позивачу лист від 30.12.2014, підписаний ОСОБА_2 (підпис засвідчений печаткою підприємця), з проханням здійснити збільшену заявку у грудні місяці на 40 тис. грн.

Таким чином судом встановлено, що наявними в матеріалах справи доказами спростовуються посилання відповідача на відсутність між сторонами договірних відносин за договором № 1317 від 21.11.2014, підтверджується факт схвалення відповідачем відповідного правочину шляхом оплат поставленого за договором товару, отриманого від відповідача ОСОБА_5 та ОСОБА_7, звернення до позивача з проханням здійснити збільшену заявку у грудні місяці.

З вказаних підстав, враховуючи приписи ст. 41 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої господарський суд призначає судову експертизу для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, суд вважає необґрунтованим та відмовляє у задоволенні клопотання відповідача (вх. № 1723к від 16.06.2016) про призначення почеркознавчої експертизи у справі № 920/395/16, розцінює подання останнього зловживанням процесуальними правами. Відповідна практика, спрямована на умисне затягування судового процесу, порушує права інших учасників судового процесу та суперечить вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку.

Договір поставки № 1317 від 21.11.2014, укладений між сторонами, є чинним та не визнаний недійсним в судовому порядку, а тому повинен виконуватись сторонами належним чином.

Згідно зі ст.ст. 526, 629 Цивільного кодексу України, п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов'язання не допускається; договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 530 цього ж Кодексу визначено, якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 222 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду.

За видатковими накладними № 44836/42934 від 22.11.2014, № 46881/44886 від 05.12.2014, № 48015/45924 від 13.12.2014, № 50603/48387 від 27.12.2014, № 51069/48840 від 31.12.2014, № 51065/48842 від 31.12.2014, які містять посилання на договір № 1317 від 21.11.2014, позивачем відповідачу поставлено товар на загальну суму 90408 грн. 06 коп. Товар прийнятий від відповідача за видатковою накладною № 44836/42934 від 22.11.2014 - ОСОБА_5, за видатковими накладними № 46881/44886 від 05.12.2014, № 48015/45924 від 13.12.2014, № 50603/48387 від 27.12.2014, № 51069/48840 від 31.12.2014, № 51065/48842 від 31.12.2014 - ОСОБА_7.

Відповідно до п. 3.6 договору, у випадку, якщо зразок підпису та (або) зразок печатки (штампу) на накладній не збігається зі зразками підписів та (або) зразками печаток (штампів) наданих покупцем постачальнику у повідомленні, проте такий підпис (печатка, штамп) наявний на накладних, що були оплачені покупцем раніше, то вважається, що товар прийнятий уповноваженою особою покупця.

Оскільки товар за спірними накладними був отриманий ОСОБА_5 - уповноваженою особою згідно з повідомленням відповідача, а також ОСОБА_7 - особою, яка приймала товар за видатковими накладними за договором № 1317 від 21.11.2014, що були оплачені, товар на суму 90 408 грн. 06 коп. за видатковими накладними № 44836/42934 від 22.11.2014, № 46881/44886 від 05.12.2014, № 48015/45924 від 13.12.2014, № 50603/48387 від 27.12.2014, № 51069/48840 від 31.12.2014, № 51065/48842 від 31.12.2014, які містять посилання на договір № 1317 від 21.11.2014, вважається прийнятим уповноваженою особою покупця, у відповідності до п.3.6 договору.

Таким чином, факт поставки позивачем відповідачу товару на загальну суму 90 408 грн. 06 коп. підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними, які з урахуванням викладених встановлених судом обставин приймаються судом в якості належних та допустимих доказів.

Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, прийнятого у Парижі 20 березня 1952 p., гарантовано захист права власності. Згідно з нею кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Європейський суд розширено тлумачить поняття «майна». Так, в постанові по справі Бейелер проти Італії (5 січня 2000 р.) зазначено, що «…поняття «майно» в ст. 1 має автономне значення, яке не обмежується власністю на фізичні речі. Воно є незалежним від формальної класифікації в національному праві: деякі інші права та інтереси, що становлять активи, можуть розглядатися як право власності і, таким чином, як «майно» в контексті цього положення».

Слід враховувати, що до майнових прав належить, зокрема, право вимоги, що виникає з приводу володіння, користування та розпорядження майном (наприклад права вимоги особи за зобов'язаннями, за якими вона є кредитором).

З огляду на вищевикладене, оскільки відповідачем не подано доказів повної та своєчасної оплати заборгованості чи належних та допустимих доказів на підтвердження своїх заперечень проти позову, враховуючи встановлений судом факт схвалення відповідачем договору № 1317 від 21.11.2014, факт часткової оплати товару поставленого відповідно до вказаного договору за видатковими накладними № 48840 від 31.12.2014 на суму 4845 грн. 99 коп., № 42934 від 22.11.2014 на суму 2972 грн. 00 коп. згідно з фіскальними чеками фіскальними чеками № 0073 від 13.03.2015, № 0054 від 09.04.2015, № 0029 від 13.04.2015, № 0036 від 15.04.2015, № 0065 від 29.12.2014, суд вважає правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 82590 грн. 07 коп. заборгованості за товар.

В іншій частині позовних вимог щодо стягнення основного боргу в сумі 7817 грн. 99 коп., суд відмовляє за їх необґрунтованістю.

Відповідно до частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

Приписами статті 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

За змістом статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» № 2921-ІІІ від 10.01.2002р., розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

У відповідності до п. 7.1. договору, у випадку порушення покупцем строків оплати вартості одержаного від постачальника товару, покупець зобов'язаний сплатити постачальнику пеню в розмірі подвійної ставки НБУ від суми боргу за кожний день порушення строків оплати; у випадку порушення покупцем строків оплати вартості одержаного від постачальника товару більше ніж на 30 календарних днів, покупець сплачує постачальнику штраф у розмірі 7 відсотків від суми боргу.

Згідно з поданим розрахунком, за несвоєчасну оплату товару відповідачеві нараховано пеню в сумі 26509 грн. 03 коп. виходячи з суми заборгованості за товар поставлений згідно з видатковими накладними, а також штраф в сумі 6328 грн. 56 коп. (7 % від суми боргу).

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За умовами п. 9.2. договору, у випадку порушення відповідачем строків оплати отриманого від позивача товару, відповідач зобов'язаний сплатити позивачу 20 % річних від суми боргу за користування чужими коштами.

Згідно з поданим розрахунком, за несвоєчасну оплату товару відповідачеві нараховано 20 % річних в сумі 19005 грн. 01 коп., виходячи з суми заборгованості за товар поставлений згідно з видатковими накладними.

Стосовно пояснень позивача щодо відстрочки платежу в 90 днів, останні не приймаються судом, оскільки у п. 6.1. договору сторони визначили, що розрахунки за товар здійснюється покупцем протягом 14 календарних днів з дня отримання товару. Статтею 654 Цивільного кодексу України визначено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Разом з цим, змін до договору стосовно строків розрахунків у письмовій формі сторонами не укладалось, такі докази в матеріалах справи відсутні.

З огляду на викладене, враховуючи вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України, а також те, що позивачем не враховано положень частини шостої статті 232 ГК України, часткової оплати відповідачем товару, судом здійснено перерахунок пені, 20 % річних та штрафу не виходячи за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру, згідно з яким пеня складає 15 919 грн. 08 коп., 20 % річних - 17 406 грн. 35 коп., штраф - 6120 грн. 53 коп.

Розрахунок здійснений судом за допомогою програми ЛІГА:ЗАКОН ЕЛІТ 9.1.3 Інформаційно-аналітичний центр «ЛІГА», ТОВ «ЛІГА: ЗАКОН», 2016.

З'ясувавши обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, враховуючи встановлений судом факт неналежного виконання відповідачем договірних зобов'язань щодо своєчасної та повної оплати отриманого товару, а також те, що право позивача щодо стягнення з відповідача пені, штрафу, 20% річних передбачене діючим законодавством України та умовами договору, обґрунтованими, правомірними і такими, що підлягають задоволенню є позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 15 919 грн. 08 коп. пені, 17 406 грн. 35 коп. 20 % річних, 6120 грн. 53 коп. штрафу.

В іншій частині позову, щодо стягнення з відповідача 10 589 грн. 95 коп. пені, 208 грн. 03 коп. штрафу, 1598 грн. 66 коп. 20 % річних, суд відмовляє у зв'язку з їх необґрунтованістю.

Виходячи з фактичних обставин даної справи, враховуючи, що спір між сторонами виник в результаті неправомірних дій відповідача, відповідно до ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1830 грн. 54 коп. пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1 42417, іден. номер НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Баядера логістик" (вул. Леніна, буд. 42, м. Київ, 02088, ) 82590 грн. 07 коп. заборгованості за товар, 15 919 грн. 08 коп. пені, 6120 грн. 53 коп. штрафу, 17 406 грн. 35 коп. 20 % річних, 1830 грн. 54 коп. судового збору.

3. У задоволенні позову в іншій частині - відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 29.06.2016

Суддя Є.А. Жерьобкіна