ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" червня 2016 р. Справа № 911/1246/16

Господарський суд Київської області у складі судді Яреми В.А., розглянувши матеріали справи

за позовом Державного підприємства Міжнародний аеропорт Бориспіль, Київська обл., м. Бориспіль

до Товариства з обмеженою відповідальністю БФ Груп, Київська обл., с. Мартусівка

про стягнення 10 694,60 гривень

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність №01-22/7-93 від 02.02.2016)

від відповідача: ОСОБА_2 (довіреність б/н від 14.06.2016)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

11.04.2016 Державне підприємство Міжнародний аеропорт Бориспіль (далі ДП Міжнародний аеропорт Бориспіль/позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю БФ Груп (далі ТОВ БФ Груп/відповідач) про стягнення 10 694,60 гривень, з яких 7 842,80 грн заборгованості за надані послуги з теплопостачання, 2 233,80 грн пені, 223, 68 грн 3% річних та 394, 32 грн інфляційних втрат.

Відповідач позов не визнав з підстав, викладених у запереченнях на позовну заяву, та просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Ухвалою господарського суду Київської області від 13.04.2016 було порушено провадження у справі 911/1246/16 та призначено розгляд справи на 25.04.2016.

Ухвалою господарського суду Київської області від 25.04.2016 розгляд означеної справи відкладено на 10.05.2016.

У судових засіданнях 10.05.2016, 23.05.2016 та 13.06.2016 суд оголошував перерви до 23.05.2016, 13.06.2016 та 21.06.2016 відповідно.

Водночас, ухвалою господарського суду Київської області від 13.06.2016 строк розгляду спору у даній справі продовжено на 15 днів.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

25.09.2014 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області (далі-орендодавець) та ТОВ БФ Груп (далі-орендар) було укладено договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності №1625 (далі договір оренди №1625 від 25.09.2014), з умовами якого орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене нерухоме майно, а саме частину нежитлового приміщення №3.1.4. на 3-му поверсі пасажирського терміналу «D», загальною площею 80,00 кв. м. (далі - майно), розміщене за адресою: Київська обл., Бориспільський р-н, Бориспіль-7 на 3-му поверсі термінального комплексу «D» (інв. №47578), загальною площею 107 850,5 кв. м. (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 08, реєстраційний номер в єдиному реєстрі обєктів державної власності 20572069.1435.НЛТНПД1884), що перебуває на балансі державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (далі балансоутримувач), вартість якого визначена згідно з висновком про вартість станом на 31.05.2010 і становить 4 167 060,00 грн.

Відповідно до пунктів 1.2., 3.6., 5.3., 5.10. 5.18. та 10.1. договору оренди №1625 від 25.09.2014 майно передається в оренду з метою використання за цільовим призначенням: для розміщення та експлуатації місць із сервісного обслуговування пасажирів.

Орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношення 70% до 30% щомісяця не пізніше 15 числа місяців відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

Орендар зобовязується своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату до державного бюджету та балансоутримувачу (у платіжних дорученнях, які оформлює орендар, вказується «призначення платежу» за зразком, який надає орендодавець листом при укладенні договору оренди), компенсувати експлуатаційні витрати та витрати на утримання майна, в тому числі податку на землю, незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

Орендар зобовязується своєчасно здійснювати витрати, повязані з утриманням орендованого майна, шляхом компенсації комунальних послуг та податку на землю або укладення цивільно-правових угод із постачальниками послуг. Орендар зобовязаний своєчасно та в повному обсязі компенсувати витрати на утримання майна за переліком всіх видів послуг та цін згідно діючих тарифів, в тому числі податку на землю. При цьому витрати на утримання мана компенсуються залежно від наявності, кількості, потужності, часу роботи електроприладів, систем тепло- і водопостачання, каналізації за спеціальними рахунками,а в неподільній частині пропорційно розміру займаної орендарем площі майна на підставі тарифів та розрахункових документів, наданих орендареві.

Орендар зобовязується на наступний робочий день, що слідує за днем підписання договору звернутися до балансоутримувача для отримання проекту договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг орендарю.

Договір укладено строком (терміном) на 10 (десять) років, що діє з 25.09.2014 до 24.09.2024 включно.

Відповідно до акту приймання-передавання орендованого майна від 30.09.2014 орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування майно, що підтверджується підписами та відбитками печаток сторін на відповідному акті, копія якого наявна в матеріалах справи.

В подальшому, 03.03.2015 між ДП Міжнародний аеропорт Бориспіль та ТОВ БФ Груп було укладено договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю №02.5-14/1-9, відповідно до змісту якого сторони погодили, у звязку з наданням орендарю в строкове платне користування майна, перелік видів послуг, ціни на них та порядок їх відшкодування орендарем балансоутримувачу.

В обгунтування поданого позову ДП Міжнародний аеропорт Бориспіль зазначено, що ним, як постачальником теплової енергії на підставі отриманих ліцензій, протягом опалювального сезону з 20.10.2014 по 12.04.2015, було здійснено теплопостачання до приміщень аеропорту, зокрема приміщення, що орендує відповідач згідно договору оренди, а тому ДП Міжнародний аеропорт Бориспіль, як балансоутримувач орендованого майна, 31.03.2015 виставив ТОВ БФ Груп рахунок-фактуру на суму 7 842,80 грн експлуатаційних витрат за надані послуги з теплопостачання за жовтень-грудень 2014 року та лютий 2015 року.

Поряд з тим, на думку позивача, користування відповідачем приміщенням, а отже і отримання послуг з теплопостачання, підтверджується підписаними та скріпленими відбитками печаток сторін актами приймання-здачі виконаних послуг згідно договору оренди №1625 від 25.09.2014, копії яких наявні в матеріалах справи.

Однак, як зауважив позивач, відповідач відмовився від компенсації відповідно здійснених балансоутримувачем експлуатаційних витрат на суму 7 842,80 грн, надіславши вмотивовану відмову №14-122 від 14.04.2015, копію якої долучено до матеріалів справи.

Так, відповідач підтримуючи викладену у вмотивованій відмові позицію, заперечив проти відповідної вимоги, зазначивши про те, що з моменту укладення договору оренди №1625 від 25.09.2014 та до моменту укладення договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю №02.5-14/1-9 від 03.03.2015 ТОВ БФ Груп не користувався відповідним приміщенням, а тому і не отримував жодних послуг з теплопостачання.

Відсутність можливості користуватись орендованим приміщенням відповідач обґрунтував тим, що доступ до відповідного майна можливий лише зі згоди балансоутримувача, а оскільки останній до березня 2015 року не погоджував акт приймання-передачі орендованого приміщення та не надавав доступу до відповідного приміщення, у ТОВ БФ Груп була відсутня можливість використовувати майно, а отже отримувати будь-які послуги протягом періоду з жовтня 2014 року по лютий 2015 року.

До того ж, відповідач зауважив на тому, що укладений між сторонами договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю №02.5-14/1-9 від 03.03.2015 не поширює свою дію на відносини, що склалися до укладення відповідного правочину.

Посилаючись на те, що відповідач розрахунки за надані послуги з теплопостачання не здійснив, ДП Міжнародний аеропорт Бориспіль просить суд стягнути з ТОВ БФ Груп , зокрема, 7 842,80 грн основного боргу, з підстав пп. 5.3. та 5.10. договору оренди №1625 від 25.09.2014.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив, що заявлена позовна вимога задоволенню не підлягає виходячи з нижченаведеного.

Приписами статей 173, 174 Господарського кодексу України встановлено, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Так, приписами статті 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Приписами ч. 1 ст. 626, ст. ст. 627, 901, 903 Цивільного кодексу України унормовано, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Звертаючись до суду з вимогою по компенсації витрат на утримання орендованого майна, посилаючись на положення договору оренди, позивач визначив спірні правовідносини, як відносини з надання та отримання житлово-комунальних послуг, а саме послуг з теплопостачання.

Так, основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, унормовано положеннями Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Згідно приписів ст. 1, ч. ч. 1-3, 6 ст. 19, п. 3 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.

Відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Виробник послуг може бути їх виконавцем.

Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.

Виконавець зобов'язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Таким чином, враховуючи вищенаведені законодавчі приписи, суд дійшов висновку, що виникнення між субєктами господарювання взаємних прав та обовязків щодо надання та отримання комунальних послуг, зокрема з теплопостачання, презюмується лише за умови укладання між виконавцем або постачальником та споживачем відповідного договору.

Водночас, відповідно до вищезазначених нормативних приписів балансоутримувач набуває статусу виконавця або постачальника з моменту укладення відповідного договору.

Приписами статей 32-34, 36 ГПК України унормовано, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Водночас, посилання позивача на положення договору оренди щодо обовязку орендаря по компенсації витрат на утримання майна є неспроможними в силу того, що умовами відповідного договору, сторонами за яким є відповідач, як орендар, та РВ ФДМ України по Київській області, як орендодавець, не визначено відповідного обовязку орендаря сплачувати на користь балансоутримувача кошти за послуги з теплопостачання, а тому відповідний правочин не породжує для сторін у даній справі жодних прав та обовязків щодо надання та отримання послуг з теплопостачання.

Наявність у договорі оренди №1625 від 25.09.2014 положень щодо обов'язку орендаря звернутися до балансоутримувача з вимогою про укладення договору на компенсацію його витрат не є самостійною підставою для виникнення у відповідача обов'язку по сплаті позивачу вартості комунальних послуг.

За таких обставин, оскільки позивач, звертаючись з вимогою про стягнення заборгованості за надані комунальні послуги, не довів належними та допустимими доказами наявності у відповідача обов'язку для сплати позивачу вартості комунальних послуг за договором оренди №1625 від 25.09.2014, суд дійшов висновку про відмову у зодоволенні вимоги позивача про стягнення з відповідача 7 842,80 грн основного боргу, з огляду на її необгрунтованість.

Складені ж в односторонньому порядку позивачем довідки та розрахунки щодо кількості та вартості спожитих гекокалорій не є належними доказами, що підтверджують надання комунальних послуг згідно договору оренди №1625 від 25.09.2014.

Крім того, при прийнятті відповідного рішення судом взято до уваги, що положення договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю №02.5-14/1-9 від 03.03.2015 не поширюють свою дію на відносини, що склалися до укладення відповідного правочину.

Що ж до вимог позивача про стягнення з відповідача 2 233,80 грн пені, 223, 68 грн 3% річних та 394, 32 грн інфляційних втрат, нарахованих на 7 842,80 грн основного боргу слід зазначити таке.

Частиною 1 ст. 230 ГК України встановлено, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобовязання, він зобовязаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф).

Приписами ст. 610, ч. 2 ст. 625 ЦК України унормовано, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

З огляду наведеного, оскільки передбачені нормами закону права кредитора на стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат виникають лише у разі порушення боржником зобов'язання, у той час як судом встановлено відсутність у відповідача обов'язку по сплаті суми основного боргу, як наслідок відсутність порушення зобовязання, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача 2 233,80 грн пені, 223, 68 грн 3% річних та 394, 32 грн інфляційних втрат з огляду на їх необґрунтованість.

Витрати по сплаті судового збору за подання позову, у відповідності до ст. 49 ГПК України, покладаються судом на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 32-34, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, ст. ст. 626, 627, 901, 903 Цивільного кодексу України, ст. ст. 173, 174 Господарського кодексу України, ст. ст. 1, 19, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення та підписання, і може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Повне рішення складено 04.07.2016.

Суддя В.А. Ярема