РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.06.2016Справа №910/8269/16

За позовомПублічного акціонерного товариства "Київенерго"
доДержавного підприємства завод "Генератор"
простягнення заборгованості
Суддя Дупляк О. М.

Представники сторін:

від позивача: Левченко В.І. за довіреністю № 91/2015/11/11-8 від 11.11.2015;
від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Київенерго" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства завод "Генератор" про стягнення заборгованості за договором на постачання теплової енергії у гарячій воді № 8383102 від 01.03.2014.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.05.2016 порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 30.05.2016.

Ухвалю Господарського суду міста Києва від 30.05.2016 розгляд справ відкладено на 13.06.2016.

В судовому засіданні 13.06.2016 судом оголошувалась перерва до 29.06.2016.

В судове засідання 29.06.2016 представник відповідача не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, докази чого наявні в матеріалах справи.

Таким чином, нез'явлення представника відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті, а матеріали справи є достатніми для вирішення спору в даному судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути позов за відсутності представника відповідача, за наявними у справі матеріалами згідно з вимогами статті 75 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України).

Представник позивача в судове засідання 29.06.2016 з'явився, заявлені позовні вимоги в судовому засіданні підтримав в повному обсязі.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем його зобов'язань за договором № 8383102 на постачання теплової енергії у гарячій води від 01.03.2014, в частині оплати поставленої теплової енергії.

Відповідач у своєму відзиві на позовну заяву (вих. б/н від 10.06.2016) визнає наявність у нього перед позивачем заборгованості за договором № 8383102 на постачання теплової енергії у гарячій води від 01.03.2014, просить зменшити розмір інфляційних втрат та 3 % річних, а також розстрочити виконання рішення строком на 6 місяців.

У судовому засіданні 29.06.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на які посилається позивач, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Як підтверджено матеріалами справи, 01.03.2014 між позивачем, як постачальником, та відповідачем, як споживачем, було укладено договір № 8383102 на постачання теплової енергії у гарячій води (далі за текстом - договір), відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов'язується виробити та поставити теплову енергію споживачу для потреб опалення, вентиляції та гарячого водопостачання, а споживач зобов'язується отримати її та оплатити відповідно до умов договору.

В пункті 2.3.1. договору споживач зобов'язався своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії в терміни та за тарифами, зазначеним в додатку № 2.

Відповідно до п. 4.1. договору договір діє до 01.06.2014. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік. Якщо за місяць до закінчення строку його дії не буде письмово заявлено однією із сторін про його припинення.

Згідно з п. 1 додатку № 2 до договору розрахунки з споживачем за теплову енергію проводяться згідно з тарифами, встановленими постачальнику органом виконавчої влади, що здійснює державне регулювання у сфері теплопостачання.

Відповідно до п. 8 додатку № 2 до договору у разі відсутності у споживача будинкових комерційних приладів обліку або ненадання споживачем показників приладів обліку у встановлений додатком терміни, кількість спожитої ним теплової енергії в розрахунковому періоді визначається:

На опалення - як множення кількості годин споживання теплової енергії за місяць на величину годинного теплового навантаження, зазначеного в додатках 1, 6, 7 урахуванням середньомісячної температури теплоносія;

На гаряче водопостачання - як множення кількості діб споживання за місяць на величину добового теплового навантаження, зазначеного в додатках 1, 6, 7 з урахуванням середньомісячної температури теплоносія.

Споживач щомісячно з 12 по 15 число отримує в РТМ «Нивки» за адресою: вул. Бакинська, 2 а оформлену постачальником рахунок - фактуру на суму, яка виключає загальну вартість теплової енергії поточного місяця та кінцеве сальдо розрахунків на початок поточного місяця, акт приймання - передавання товарної продукції; облікову картку фактичного споживання за попередній період та акт звіряння, які оформлює і повертає один примірник постачальнику протягом двох днів з моменту їх одержання (п. 9 додатку № 2 до договору).

Згідно з п. 10 додатку № 2 до договору споживач щомісячно забезпечує не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим, оплату коштів від населення за фактично спожиту теплову енергію на розрахунковий рахунок постачальника або транзитний рахунок ГІОЦ КМДА; до 25 числа поточного місяця, сплачує вартість теплової енергії, яка використовується орендарями, на рахунок постачальника згідно з його розрахунком.

На виконання умов договору позивачем поставлено відповідачу товарну продукцію (теплову енергію) за період з 01.03.2014 по 01.09.2015 на загальну суму 947 296, 66 грн, що підтверджується матеріалами справи.

За поставлену товарну продукцію в період з 01.03.2014 по 01.09.2015 відповідач розрахувався лише частково, на суму 455 794, 53 грн.

Внаслідок неналежного виконання відповідачем його зобов'язань за договором, у нього виникла заборгованість перед позивачем за період з 01.03.2014 по 01.09.2015, яка становить, за розрахунком позивача і який співпадає з розрахунком відповідача, 491 502, 13 грн, що підтверджується відомостями обліку спожитої теплової енергії, обліковими картками (табуляграмами) та довідкою про надходження коштів за спожиту теплову енергію.

Предметом позову є матеріальна вимога позивача до відповідача про стягнення 491 502, 13 грн основної заборгованості за поставлену товарну продукцію, 18 151, 36 грн 3 % річних та 169 469, 62 грн інфляційних втрат за загальний період прострочення з 01.04.2014 по 29.02.2016.

Дослідивши зміст спірного договору суд дійшов до висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до п. 1. ст. 265 Господарського кодексу України (далі - ГК України), за договором поставки одна сторона -постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні -покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із п. 6 ст. 265 ГК України, до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Частинами 1-3 ст. 692 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Положеннями ч. 1 ст. 656 ЦК України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Відповідно до ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 275 ГК України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

У відповідності до положень ч. 6. та ч. 7 ст. 276 ГК України, розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.

Згідно ст. 20 Закону України "Про теплопостачання", тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб'єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими. Тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії затверджуються органами місцевого самоврядування, крім теплової енергії, що виробляється суб'єктами господарювання, що здійснюють комбіноване виробництво теплової і електричної енергії та/або використовують нетрадиційні та поновлювані джерела енергії, на підставі розрахунків, виконаних теплогенеруючими, теплотранспортуючими та теплопостачальними організаціями за методиками, розробленими центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.

Як установлено судом, згідно з відомостями обліку до договору, визначення кількості спожитої відповідачем теплової енергії здійснюється розрахунковим способом згідно договірних навантажень.

Згідно умов договору відповідач зобов'язаний щомісячно з 12 по 15 число самостійно отримувати у районному відділі тепло збуту оформлену постачальником рахунок - фактуру на суму, яка виключає загальну вартість теплової енергії поточного місяця та кінцеве сальдо розрахунків на початок поточного місяця, акт приймання - передавання товарної продукції; облікову картку фактичного споживання за попередній період та акт звіряння та здійснити оплату поставленої теплової енергії не пізніше 25 числа поточного місяця.

Як встановлено судом, позивачем у відповідності до вимог чинного законодавства та умов договору поставлено відповідачу товар (теплову енергію) за період з 01.03.2014 по 01.09.2015 на загальну суму 947 296, 66 грн, що підтверджується матеріалами справи.

Станом на момент винесення рішення по справі поставлена позивачем відповідачу теплова енергія за договором в період з 01.03.2014 по 01.09.2015 оплачена відповідачем на суму 455 794, 53 грн, що підтверджується сторонами та матеріалами справи. Отже, на момент вирішення спору заборгованість відповідача перед позивачем складає 491 502, 13 грн, доказів сплати якої відповідачем суду не надано.

Таким чином враховуючи зазначене вище, факт наявності основної заборгованості за договором за поставлену енергію в період з 01.03.2014 по 01.09.2015 у відповідача перед позивачем у сумі 491 502, 13 грн належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований, а тому вимоги про стягнення з відповідача боргу в цій сумі за визначений позивачем період визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже передбачене законом право кредитора вимагати спати боргу з урахуванням, процентів річних та процентів за користування чужими грошовими коштами є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Судом було перевірено розрахунок позивача щодо заявлених до стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат за загальний період прострочення з 01.04.2014 по 29.02.2016, який визнається судом арифметично вірним, відтак з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 18 151, 36 грн 3 % річних та 169 469, 62 грн інфляційних втрат.

Згідно положень п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання. Повноваженнями щодо зменшення розміру інфляційних втрат та 3 % річних (які не є неустойкою) господарський суд не наділений, відповідно у суду відсутні підстави для задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру інфляційних втрат та 3 % річних.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень.

Згідно зі ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин та враховуючи викладене вище позов підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 83 ГПК України приймаючи рішення, суд має право розстрочити або відстрочити його виконання.

Враховуючи скрутний фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, ступінь виконання зобов'язання відповідачем на час розгляду справи, суд постановляє надати розстрочку виконання рішення відповідачу на шість місяців, у наступні терміни виконання:

114 884, 99 грн - до 29.07.2016;

114 884, 99 грн - до 29.08.2016;

114 884, 99 грн - до 29.09.2016;

114 884, 99 грн - до 29.10.2016;

114 884, 99 грн - до 29.11.2016;

114 885, 01 грн - до 29.12.2016.

Згідно зі ст. 49 ГПК України позивачем понесені судові витрати, пов'язані з розглядом справи, зокрема витрати по сплаті судового збору, то зазначені витрати відшкодовуються за рахунок відповідача.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 44, 49, 82-85 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства завод "Генератор" (04080, м. Київ, вул. Новокостянтинівська, буд. 18; ідентифікаційний номер 14312453) на користь Публічного акціонерного товариства "Київенерго" (01001, м. Київ, площа Івана Франка, 5; ідентифікаційний код 00131305) на рахунок зі спеціальним режимом використання № 01 у Головному управлінні по м. Києву та Київській області АТ "Ощадбанк", МФО 322669, суму основної заборгованості за електроенергію в розмірі 491 502 (чотириста дев'яносто одну тисячу п'ятсот дві) грн 13 коп.

3. Стягнути з Державного підприємства завод "Генератор" (04080, м. Київ, вул. Новокостянтинівська, буд. 18; ідентифікаційний номер 14312453) на користь Публічного акціонерного товариства "Київенерго" (01001, м. Київ, площа Івана Франка, 5; ідентифікаційний код 00131305) на рахунок № 1 у Головному управлінні по м. Києву та Київській області АТ "Ощадбанк", МФО 322669, суму 3 % річних в розмірі 18 151 (вісімнадцять тисяч сто п'ятдесят одна) грн 36 коп., суму інфляційних втрат в розмірі 169 469 (сто шістдесят дев'ять тисяч чотириста шістдесят дев'ять) 62 коп. та суму витрат по сплаті судового збору у розмірі 10 186 (десять тисяч сто вісімдесят шість) грн 85 коп.

4. Надати розстрочку виконання рішення Державному підприємству завод "Генератор" (04080, м. Київ, вул. Новокостянтинівська, буд. 18; ідентифікаційний номер 14312453) на шість місяців, у наступні терміни виконання:

114 884, 99 грн - до 29.07.2016;

114 884, 99 грн - до 29.08.2016;

114 884, 99 грн - до 29.09.2016;

114 884, 99 грн - до 29.10.2016;

114 884, 99 грн - до 29.11.2016;

114 885, 01 грн - до 29.12.2016.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 04.07.2016.

Суддя О. М. Дупляк