РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/8819/15 30.06.16 р.

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сап Україна"

до Приватного акціонерного товариства "Інформаційні комп'ютерні системи"

про стягнення 790 197,31 грн.

Суддя Зеленіна Н.І.

При секретарі судового засідання Ліпіній В.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: Грищенко О.М. за довіреністю № б/н від 19.11.2015 р.;

від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні судді господарського суду міста Києва Картавцевої Ю.В. знаходилась справа № 910/8819/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сап Україна" до Приватного акціонерного товариства "Інформаційні комп'ютерні системи" про стягнення 790 197,31 грн., з яких 761 885, 76 грн. заборгованості, 2 216, 96 грн. 3% річних та 26 094, 59 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем обов'язку з оплати вартості ліцензії за договором про надання партнеру права надати кінцевому користувачу права використання програмного забезпечення SAP та послуг підтримки № SAP53PE/кп/2008 від 19.09.2008 р., у зв'язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості, а також 3% річних та інфляційні збитки.

Ухвалами господарського суду міста Києва від 16.06.2015 р. у справі призначено судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено атестованим судовим експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (03680, м. Київ, вул. Смоленська, 6); та зупинено провадження у справі.

Товариство "Сап Україна" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на ухвалу господарського суду міста Києва від 16.06.2015 р.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 04.08.2015 р. ухвалу господарського суду міста Києва від 16.06.2015 р. про зупинення провадження у справі залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 30.09.2015 р. постанову Київського апеляційного господарського суду від 04.08.2015 р. та ухвалу господарського суду міста Києва від 16.06.2015 р. про зупинення провадження у справі залишено без змін.

Розпорядженням керівника апарату господарського суду міста Києва від 12.10.2015 р. № 04-23/1589 призначено повторний автоматичний розподіл справи.

За результатом проведеного повторного автоматичного розподілу справу передано на розгляд судді Зеленіній Н.І.

Ухвалою від 19.10.2015 р. справу прийнято до провадження суддею Зеленіною Н.І. та скеровано до експертної установи для проведення судової експертизи, призначеної ухвалою господарського суду міста Києва від 16.06.2015 р.

26.11.2015 р. від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз до господарського суду міста Києва надійшло клопотання судових експертів про надання додаткових матеріалів для проведення експертного дослідження.

Ухвалою від 30.11.2015 р. витребувано матеріали, зазначені експертом; матеріали справи скеровано до експертної установи.

27.04.2016 р. матеріали справи № 910/8819/15 повернулись до господарського суду міста Києва з повідомленням про неможливість проведення експертного дослідження, у зв'язку з ненаданням витребуваних матеріалів.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 29.04.2016 р. поновлено провадження у справі, розгляд справи призначено на 25.05.2016 р.

Ухвалою суду від 25.05.2016 р. розгляд справи відкладено на 15.06.2016 р.

15.06.2016 р. через відділ діловодства суду від позивача надійшли пояснення.

У судове засідання 15.06.2016 р. представник відповідача не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

У судовому засіданні представник позивача подав клопотання про продовження строку вирішення спору у справі на 15 днів.

Ухвалою суду від 15.06.2016 р. продовжено строк розгляду справи на 15 днів, розгляд справи відкладено на 30.06.2016 р.

У судовому засіданні 30.06.2016 р. представник позивача підтримав позов в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 30.06.2016 р. повторно не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву та витребуваних судом матеріалів не надав. Жодних заяв, клопотань через відділ діловодства суду від відповідача не надходило.

У судовому засіданні 30.06.2016 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні в справі матеріали, заслухавши пояснення представника позивача0, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

17.09.2008 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Сап Україна" (позивач, SAP) та компанією JSC Incom (партнер) укладено угоду № SAP 52-РЕ/2008 (зі змінами та доповненнями), за умовами якої позивач отримав права на програмні продукти SAP на відповідній території, а також право поширювати на ринку послуги з супроводу програмного забезпечення SAP кінцевим користувачам.

19.09.2008 р. між позивачем (SAP) та Приватним акціонерним товариством "Інформаційні комп'ютерні системи" (відповідач, Партнер) укладено Договір про надання Партнеру права надання кінцевому Користувачу права на використання Програмного забезпечення SAP та послуг про підтримці № SAP 53-РЕ/кп/2008 (надалі - Договір).

За умовами Договору, SAP надає кінцевому користувачу, котрого зазначає відповідач, права на використання доступу до Програмного забезпечення SAP та послуги з підтримки Програмного забезпечення, а Відповідач зобов'язується провести розрахунки відповідно до умов даного договору.

Пунктом 1.3. Договору передбачено, що кінцевим користувачем є ТОВ "Центр-Т".

Зобов'язанням, згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 901 Цивільного кодексу України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

За правилами ст. 903 цього ж Кодексу, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов'язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов'язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 1109 Цивільного кодексу (далі - ЦК України) за ліцензійним договором одна сторона (ліцензіар) надає другій стороні (ліцензіату) дозвіл на використання об'єкта права інтелектуальної власності (ліцензію) на умовах, визначених за взаємною згодою сторін з урахуванням вимог цього Кодексу та іншого закону.

Частиною третьою статті 1109 ЦК України встановлено, що у ліцензійному договорі визначаються вид ліцензії, сфера використання об'єкта права інтелектуальної власності (конкретні права, що надаються за договором, способи використання зазначеного об'єкта, територія та строк, на які надаються права, тощо), розмір, порядок і строки виплати плати за використання об'єкта права інтелектуальної власності, а також інші умови, які сторони вважають за доцільне включити у договір.

Відповідно до ст. ст. 626-629 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості; зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства; договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено обов'язковість договору для виконання сторонами.

В силу положень ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як зазначає позивач, ним було надано відповідачу права на використання доступу до Програмного забезпечення SAP, а також надано впродовж дії даного Договору послуги з підтримки Програмного забезпечення SAP, зокрема, за період 2, 3, 4 квартал 2014 року, 1 квартал 2015 року було надано послуги з підтримки Програмного забезпечення SAP на загальну суму 761 885,76 грн.

На підтвердження викладеного позивачем надано до матеріалів справи акти № від 30.06.2014 р. на суму 190 471,44 грн., № від 30.09.2014 р. на суму 190 471,44 грн., № від 31.12.2014 р. на суму 190 471,44 грн., № від 31.03.2015 р. на суму 190 471,44 грн.

Відповідно до п. п. 4.2., 4.3. Договору, оплата за послуги з підтримки Програмного забезпечення здійснюється в національній валюті України щоквартально, згідно додатку №3 до даного договору. Рахунок виставляється на початку кожного кварталу та підлягає сплаті Партнером протягом 30 календарних днів з дати отримання останнім такого рахунку.

Позивачем було виставлено та направлено на адресу відповідача рахунок-фактуру № -2014с від 15.04.2014 р. на суму 190 471,44 грн. (кінцевий день оплати 30 червня 2014 року); рахунок - фактуру № -2014с від 15.07.2014 р. на суму 190 471,44 грн. (кінцевий день оплати 30 вересня 2014 року); рахунок - фактуру № -2014с від 15.10.2014р. на суму 190 471,44 грн. (кінцевий день оплати 19 грудня 2014 року); рахунок - фактуру № -2015с від 15.01.2015 року на суму 190 471,44 грн. (кінцевий день оплати 02 березня 2015 р.).

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач зазначає, що відповідач надані послуги станом на час розгляду справи не оплатив.

Відповідач, заперечуючи проти позову, посилається на те, що акти приймання наданих послуг № від 30.06.2014р. та № від 30.09.2014 р., підписані від імені віце-президента компанії відповідача ОСОБА_2, останнім не підписувались і підписи на цих актах є підробленими; а Акт № від 31.03.2015 р. на суму 190 471,44 грн. з боку відповідача взагалі не підписаний.

З метою встановлення дійсних обставин справи та справжності підписів ОСОБА_2 на Актах, судом призначалась судова почеркознавча експертиза, проведення якої доручено атестованим судовим експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України.

Проте, з експертної установи матеріали справи № 910/8819/15 повернулись з повідомленням про неможливість проведення експертного дослідження, у зв'язку з ненаданням витребуваних матеріалів, а саме, додаткових вільних зразків підписів ОСОБА_2

За таких обставин, суд не приймає до уваги доводи відповідача щодо підроблення підпису ОСОБА_2 на Актах, оскільки відповідач такі твердження у встановленому законом порядку та належними і допустимими доказами не довів.

Суд вважає за необхідне також зазначити, що у разі наявності у відповідача будь-яких сумнівів щодо підроблення підписів на Актах або інших обставин, які свідчать про відсутність фактичного надання послуг відповідачу, останній не позбавлений можливості звернутись у встановленому законом порядку до органів, уповноважених проводити розслідування таких обставин.

У випадку встановлення під час такого розслідування обставин, що можуть вплинути на результат вирішення по суті спору у даній справі, відповідач не позбавлений права звернутись із відповідною заявою про перегляд судового рішення.

Також, суд звертає увагу на те, що спірні акти скріплені відтиском печатки відповідача, справжність яких останнім не заперечується.

Крім того, про визнання відповідачем зазначених Актів свідчить те, що 30.03.2015 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Сап Україна" та Приватним акціонерним товариством "Інформаційні комп'ютерні системи" укладено угоду про залік зустрічних однорідних вимог, відповідно до умов якої сторони домовилися про те, що сума взаємних вимог, що погашається, складає 80 964,00 грн.

З вказаної Угоди про залік зустрічних однорідних вимог вбачається, що заборгованість відповідача за Договором, яка вказана в цій Угоді, виникла з Актів № від 30.06.2014 р. на суму 190 471,44 грн., № від 30.09.2014 р. на суму 190 471,44 грн., № від 31.12.2014 р. на суму 190 471,44 грн.

З урахуванням вищезазначеної угоди, сума заборгованості відповідача перед позивачем за актами № від 30.06.2014 р., № від 30.09.2014 р., № від 31.12.2014 р. становить 490 450,32 грн.

При цьому, Акт № на суму 190 471,44 грн. складено вже після підписання Угоди - 31.03.2016 р.

Щодо заперечень з приводу не підписання Акт № на суму 190 471,44 грн. з боку відповідача, суд зазначає, що відсутність волевиявлення відповідача на проставлення підписів і печаток на акті, не може свідчити про ненадання позивачем послуг за договором.

Судом встановлено, що позивачем заявлено до стягнення 761 885,76 грн., що складає суму всіх Актів. Проте, оскільки відповідно до Угоди про залік зустрічних однорідних вимог, сума заборгованості по Актам № від 30.06.2014 р., № від 30.09.2014 р. та № від 31.12.2014 р. становить 490 450,32 грн., стягненню з відповідача підлягає саме зазначена сума, а також 190 471,44 грн. за Актом № від 31.03.2016 р.

Таким чином, загальний розмір заборгованості відповідача становить 680 921,76 грн.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 26 094,59 грн. інфляційних втрат та 2 216,96 грн. 3 % річних.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних, суд встановив його правильність та арифметичну вірність, у зв'язку з чим вимоги про стягнення вказаних сум підлягають задоволенню.

Як встановлено ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

В порядку, передбаченому ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги про стягнення з відповідача 680 921,76 грн. заборгованості, 26 094,59 грн. інфляційних втрат та 2 216,96 грн. 3 % річних обґрунтованими, підтвердженими наявними в матеріалах справи доказами та не спростованими належним чином та у встановленому законом порядку відповідачем, а відтак такими, що підлягають задоволенню. У задоволенні решти позовних вимог належить відмовити.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача у повному обсязі.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 43, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Інформаційні комп'ютерні системи" (03005, м. Київ, вул. Смоленська, 31-33; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сап Україна" (03150, м. Київ, вул. Ділова, 5; ) 680 921 (шістсот вісімдесят тисяч дев'ятсот двадцять одну) грн. 76 коп. заборгованості, 2 216 (дві тисячі двісті шістнадцять) грн. 96 коп. 3 % річних, 26 094 (двадцять шість тисяч дев'яносто чотири) грн. 59 коп. інфляційних втрат та 15 805 (п'ятнадцять тисяч вісімсот п'ять) грн. 00 коп. судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено 02.07.2016 р.

Суддя Н.І. Зеленіна