КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" червня 2016 р. Справа№ 910/26774/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Хрипуна О.О.

суддів: Власова Ю.Л.

Корсакової Г.В.

при секретарі судового засідання - Вага В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2

на рішення господарського суду міста Києва від 09.12.2015

у справі № 910/26774/15 (суддя Ломака В.С.)

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2

до Київської міської ради

третя особа, яка не заявляє самостійної вимоги на предмет спору на стороні відповідача, Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

про визнання права постійного користування земельною ділянкою та зобов'язання вчинити дії

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_3,

від відповідача: Рог О.В.,

від третьої особи: Трохлюк А.М.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_2 звернулась до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Київської міської ради, в якій просила визнати право постійного користування земельною ділянкою (кадастровий номер 63:397:017), яка розташована на території острову Венеціанський; спонукати Київську міську раду визнати за позивачем право власності на земельну ділянку, на якій розміщено магазин та заклад громадського харчування ПП "Дарна" (кадастровий номер 63:397:0068), на території острову Венеціанський, та видати дозвільні документи, за якими стане можливою реєстрація права власності на нерухоме майно і отримання свідоцтва про право власності на нерухоме майно; встановити термін Головному управлінню земельних ресурсів КМДА на виготовлення всієї дозвільної документації.

Позов мотивовано тим, що позивач автоматично набула права постійного користування земельною ділянкою, придбавши цілісний майновий комплекс закладу громадського харчування - відділення магазину № 814 Гастрономторгу Дарницького району м. Києва та реконструювавши два збірно-розбірні кіоски в об'єкти нерухомого майна, а Київська міська рада зобов'язана безкоштовно передати земельну ділянку (кадастровий номер 63:397:017), яка розташована на території острову Венеціанський, на підставі Конституції України та висновків, зробленим Конституційним Судом України в рішенні у справі за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 92, пункту 6 розділу Х "Перехідні положення Земельного кодексу України (справа про постійне користування земельними ділянками).

Рішенням господарського суду міста Києва від 09.12.2015 в задоволенні позову відмовлено з огляду на безпідставність позовних вимог.

Не погоджуючись з судовим рішенням, ФОП ОСОБА_2 звернулась до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог повністю.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, та неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування вимог та доводів апеляційної скарги, скаржник зазначає, що місцевий господарський суд неправильно визначив суть позову. На думку скаржника, предметом даного позову є встановлення юридичного факту про право ФОП ОСОБА_2 постійного користування земельною ділянкою на підставі викупу ПП ОСОБА_2, 06.03.2000 майна цілісного майнового комплексу в ТОВ "Дарна ЛТД" (отже із земельною ділянкою на якій ЦМК розміщений). Скаржник, також, звернув увагу, що позивач просить не відвести земельну ділянку у власність або користування, а оформити право постійного користування у зв'язку із переходом права на будівлю, що не є тотожними поняттями. На переконання скаржника спонукання Ради визнати за позивачем право власності на земельну ділянку відповідає положенням ст. 74 і 77 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.01.2016 апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_2 на рішення господарського суду міста Києва від 09.12.2015 у справі № 910/26774/15 прийнято до провадження колегією у складі: головуючий суддя Куксов В.В., судді: Скрипка І.М., Шаптала Є.Ю.

16.05.2016 скаржником заявлені клопотання про приєднання до матеріалів справи додаткових пояснень і аргументацій та про застосування норм ч. 3 ст. 129 Конституції України в господарському процесі при розгляді справи № 910/23977/15.

Відповідно до протоколу повторного автоматичного розподілу справи від 17.05.2016 у зв'язку з перебуванням судді Куксова В.В. у відпустці, для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Хрипун О.О., судді: Власов Ю.Л., Станік С.Р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.05.2016 апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_2 у справі № 910/26774/15 прийнято до провадження новим складом колегії, розгляд справи призначено на 15.06.2016.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.06.2016 розгляд апеляційної скарги ФОП ОСОБА_2 на рішення господарського суду міста Києва від 09.12.2015 у справі № 910/26774/15 було відкладено на 29.06.2016.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 29.06.2016 у зв'язку з перебуванням судді Станіка С.Р. на лікарняному, для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Хрипун О.О., судді: Корсакова Г.В., Власов Ю.Л.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.06.2016 апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_2 на рішення господарського суду міста Києва від 09.12.2015 у справі № 910/26774/15 прийнято до провадження новим складом колегії, розгляд справи ухвалено здійснювати в раніше призначеному судовому засіданні.

В судовому засіданні представник позивача вимоги та доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити. Крім того заявив клопотання про витребування у відповідачів додаткових доказів, про ознайомлення судом із вказаними документами в Інтернет та про зміну позовних вимог, які були відхилені судом.

Представники відповідача та третьої особи в судовому засіданні вимоги та доводи апеляційної скарги заперечили, вказавши на її безпідставність.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх представників, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

За статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, серед іншого, законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ч. 2 ст. 9 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд створює такі умови, за яких кожному учаснику судового процесу гарантується рівність у реалізації наданих процесуальних прав та у виконанні процесуальних обов'язків, передбачених процесуальним законом.

Процесуальним законом, який регламентує порядок здійснення господарського правосуддя є Господарський процесуальний кодекс України (далі - ГПК України).

Підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч. 1 ст. 1 ГПК України).

Згідно із ч. 2 ст. 82 ГПК України рішення приймається господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та іншими учасниками господарського процесу.

Суд обґрунтовує своє рішення лише тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 2 ст. 4-3 та ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 35 ГПК України передбачено можливість звільнення від доказування перед судом обставин, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Не потребують доказування також обставини, визнані судом загальновідомими, або встановлені преюдиціальним рішенням суду.

Якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (ч. 1 ст. 38 ГПК України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи (п. 2.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень представника, позивач обґрунтовує свої вимоги про визнання права постійного користування земельною ділянкою (кадастровий номер 63:397:017), яка розташована на території острову Венеціанський, тим, що набула це право купивши розташований на цій земельній ділянці цілісний майновий комплекс закладу громадського харчування - відділення магазину № 814 Гастрономторгу Дарницького району м. Києва.

Колегія суддів звертає увагу, що під цілісним майновим комплексом визнається господарський об'єкт із завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг). Цілісними майновими комплексами можуть бути структурні підрозділи підприємств (цехи, виробництва, дільниці тощо), які виділяються в установленому порядку в самостійні об'єкти з подальшим складанням розподільного балансу.

В протилежність цілісному майновому комплексу індивідуально визначене майно - це інвентарні об'єкти або групи інвентарних об'єктів та інше майно, що реалізується окремо як самостійний об'єкт продажу.

Укладений 06.03.2000 між ТОВ "Дарна" та приватним підприємцем ОСОБА_2 договір купівлі-продажу свідчить про продаж товару - кіоску металевого, кіоску в комплекті "К-31", холодильної камери, електрогрилю та ваг, тобто індивідуально визначеного майна, а не цілісного майнового комплексу підприємства. Про це ж свідчить акт передачі проданого майна від 06.03.2000.

З наданої позивачем видаткової та податкової накладних вбачається, що індивідуально визначене майно (кіоску металевий, кіоск в комплекті "К-31", холодильна камера, електрогриль та ваги) були передані ТОВ "Дарна Лтд" через ОСОБА_2 ПП "Людмила".

Жодний з цих документів не є доказом того, що придбане індивідуально визначене майно є нерухомим та знаходиться на певній земельній ділянці.

З листа першого заступника голови Дарницької районної державної адміністрації міста Києва від 29.03.2001 № 1-09/825, адресованого директору ПП "Людмила", вбачається, що адміністрація погодила реконструкцію та розширення кафе-шашличної на території парку культури і відпочинку "Гідропарк" з переобладнанням двох існуючих кіосків, викуплених у ВАТ "Дарна" за договором купівлі-продажу від 06.03.2000 і літнім тротуарним майданчиком при умові вирішення питання погодження місця розташування об'єкту та виготовлення і погодження проектної документації згідно з установленим порядком.

17.05.2001 ПП ОСОБА_2" отримало паспорт на тимчасове розміщення торговельного кіоску з літнім майданчиком у Дарницькому районі м. Києва на території "Гідропарку", яким підтверджується розміщення МАФ, тобто тимчасової споруди.

За змістом ст. 30 Земельного кодексу України від 18.12.1990 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) при передачі підприємствами, установами й організаціями будівель та споруд іншим підприємствам, установам і організаціям разом із цими об'єктами до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій знаходяться зазначені будівлі та споруди.

При цьому положення п. 6 розд. X "Перехідні положення" Земельного кодексу України щодо зобов'язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення визнано неконституційним згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 р. № 5-рп/2005.

Пункт 2 постанови Кабінету Міністрів України від 2 квітня 2002 р. № 449 "Про затвердження форми державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою" встановлює, що раніше видані державні акти на право приватної власності на землю, державні акти на право власності на землю, державні акти на право власності на земельну ділянку та державні акти на право постійного користування землею залишаються чинними і підлягають заміні у разі добровільного звернення громадян або юридичних осіб.

Оскільки придбане приватним підприємцем ОСОБА_2 у ТОВ "Дарна" за договором купівлі-продажу від 06.03.2000 та передане ПП "Людмила" індивідуально визначене майно (кіоск металевий, кіоск в комплекті "К-31", холодильна камера, електрогриль та ваги) не належить до будівель чи споруд і не є, як помилково вважає позивач, цілісним майновим комплексом, то ФОП ОСОБА_2 в установленому законом порядку не набула право постійного користування земельною ділянкою, на якій були розташовані тимчасові споруди.

В подальшому, як пояснив представник позивача, зазначене майно було модернізовано та переобладнано, в результаті чого створено об'єкт нерухомості - нежилу будівлю - кафе-шашличну, загальною площею 395,9 кв.м. та об'єкт нерухомості - нежилу будівлю - магазин, загальною площею 44,0 кв.м.

11.11.2008 КП "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна" було видано ОСОБА_2 реєстраційне посвідчення № 026592 про реєстрацію нежилої будівлі - кафе-шашличної, загальною площею 395,9 кв.м. та нежилої будівлі - магазину, загальною площею 44,0 кв.м. на права власності на підставі рішення Постійно діючого третейського суду при асоціації "Український правовий альянс" від 14.07.2008 у справі № 10-118/08, ухвали Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21.07.2008, виконавчого листа Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21.07.2008.

Як вбачається з рішення Постійно діючого третейського суду при асоціації "Український правовий альянс" від 14.07.2008 у справі № 10-118/08, третейським судом у спорі між двома фізичними особами (повіреним та довірителем) було вирішено визнати за ОСОБА_2 право приватної власності на об'єкти нерухомості, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, а також присвоїти даним об'єктам відповідні літери.

А вже ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21.07.2008 у справі № 6-78/08 було зобов'язано КП "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна" зареєструвати за ОСОБА_2 право приватної власності на об'єкт нерухомості - нежилу будівлю - кафе-шашличну, загальною площею 395, 9 кв.м. та об'єкт нерухомості - нежилу будівлю - магазин, загальною площею 44, 0 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, а також присвоїти даним об'єктам відповідні літери.

Того ж дня, 21.07.2008, Бориспільським міськрайонним судом Київської області було видано виконавчий лист на виконання ухвали Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21.07.2008 у справі № 6-78/08р.

Тобто, реєстрація права власності на нерухоме майно за ОСОБА_2 відбулась за ухвалою та виконавчим листом Бориспільського міськрайонного суду Київської області, що не відповідають резолютивній частині рішення третейського суду.

Згідно із ч 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач зверталася до відповідача з проханням надати земельну ділянку для експлуатації та обслуговування закладу громадського харчування з літнім майданчиком на території о. Гідропарк у Дніпровському районі.

У 2003 році на замовлення позивача ЗАТ "Виробничо-комерційна фірма "Стафед-2" був виготовлений проект відведення земельної ділянки суб'єкту підприємницької діяльності - фізичній особі ОСОБА_2 для будівництва, експлуатації та обслуговування кафе-шашличної з літнім майданчиком на території парку культури та відпочинку "Гідропарк" у Дніпровському районі м. Києва.

Вказаним проектом передбачалось, що позивачу в короткострокову оренду на 5 років буде передано земельну ділянку для будівництва, експлуатації та обслуговування кафе-шашличної з літнім майданчиком на території парку культури та відпочинку "Гідропарк" у Дніпровському районі м. Києва орієнтовною площею 0,9 га на міських землях, не наданих у власність чи користування.

Відповідно до Інформаційної довідки Відділу землеустрою та моніторингу земель Дніпровського району без дати та номеру, яка була надана до суду першої інстанції 10.11.2015 представником третьої особи, земельна ділянка площею 905,77 кв.м. (обліковий код 63:397:017) на о. Гідропарк у Дніпровському районі обліковується за ОСОБА_2 на підставі технічного звіту по встановленню зовнішніх меж землекористування. При цьому, зазначається, що Київська міська рада не приймала рішень про передачу у власність чи оренду спірної земельної ділянки.

Статті 13 та 14 Конституції України встановлюють, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Кожний громадянин має право користуватися природними об'єктами права власності народу відповідно до закону. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 9 Земельного кодексу України до повноважень Київської міської ради у галузі земельних відносин на її території, зокрема, належить: а) розпорядження землями територіальної громади міста; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; л) вирішення земельних спорів; м) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Згідно із ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Статтею 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Пунктом 34 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування" передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання відповідно до закону регулювання земельних відносин.

Рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень (ч. 1 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування").

Відповідно до ч. 1 ст. 123 Земельного кодексу України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

В силу ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно зі ст. 126 Земельного кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Статтею 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно, видається, зокрема, фізичним та юридичним особам у разі безоплатної передачі їм земельної ділянки із земель державної чи комунальної власності за рішеннями органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування; інших випадках, встановлених законом.

Таким чином, право користування земельною ділянкою виникає на підставі відповідного рішення органу місцевого самоврядування та посвідчується відповідним свідоцтвом про право власності на нерухоме майно.

Як вбачається з матеріалів справи, Київська міська рада не приймала рішення про передачу земельної ділянки позивачу для будівництва, експлуатації та обслуговування кафе-шашличної з літнім майданчиком на території парку культури та відпочинку "Гідропарк" у Дніпровському районі м. Києва.

Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, Земельного кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Зокрема, Земельний кодекс передбачає набуття права власності громадянами на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю); юридичні особи можуть набувати у власність земельні ділянки для здійснення підприємницької діяльності у разі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; внесення земельних ділянок її засновниками до статутного капіталу; прийняття спадщини; виникнення інших підстав, передбачених законом.

Позивач не надала доказів набуття нею на законних підставах права власності на земельну ділянку чи вчинення дій для набуття такого права.

Стаття 74 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачає відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами.

Відповідно до ст. 77 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" спори про поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають в результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, вирішуються в судовому порядку.

Позивач не надав суду доказів порушення своїх прав, для захисту яких заявлено даний позов, в результаті рішень, дій чи бездіяльності відповідача.

З урахуванням наведеного, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що правових підстав для визнання за позивачем в судовому порядку як права постійного користування, так і права власності на спірну земельну ділянку - немає. Відсутні правові підстави також і для спонукання Київської міської ради визнати за позивачем право власності на земельну ділянку, на якій розміщено самочинно збудовані об'єкти нерухомого майна.

За встановлених обставин, на думку колегії суддів, висновок місцевого суду про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог відповідає нормам чинного законодавства, фактичним обставинам справи і наявним у ній матеріалам, а доводи апеляційної скарги його не спростовують.

З огляду на викладене, підстав для зміни або скасування рішення місцевого суду не вбачається.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на рішення господарського суду міста Києва від 09.12.2015 у справі № 910/26774/15 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 09.12.2015 у справі № 910/26774/15 залишити без змін.

Головуючий суддя О.О. Хрипун

Судді Ю.Л. Власов

Г.В. Корсакова