Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "30" червня 2016 р. Справа № 906/259/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Машевської О.П.

за участю секретаря судового засідання: Гребеннікової Н.П.

за участю представників сторін:

від позивача: Ковальчук В.А. - предст. за довір. за №30-2/45177/3 від 06.10.2015р., дійсна до 17.09.2016р. (участь в судовому засіданні 23.06.16р.)

від відповідача: ОСОБА_2 договір про надання правової допомоги №1505 від 15.05.2016р.(участь в судових засіданнях 23.06.16р. та 30.06.16р.)

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" (м. Харків)

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (м. Малин, Житомирської обл.)

за участю третьої особи на стороні відповідача - Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 (м. Малин, Житомирської обл.)

про стягнення 19535,14 швейц.франків (за курсом НБУ станом на 10.03.2016р. 511250,85 грн.)

В судовому засіданні 23.06.16р. оголошувалася перерва до 15:00 год. 30.06.2016р. в порядку статті 77 ГПК України

Позивач Публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк" звернувся до суду з позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 боргу з повернення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом в загальній сумі 19535, 14 ( дев'ятнадцять тисяч п'ятсот тридцять п'ять) швейцарських франків 14 сантимів, а також пені в розмірі 54307,11 грн. за прострочення виконання кредитних зобов'язань в порядку, на умовах і в строки, визначені Кредитним договором №05/2006/км-756/тт-261 від 30 травня 2006 року з наступними змінами та доповненнями до нього.

В якості правових підстав позову позивач визначив ст.ст. 525, 526, 530, 553, 554, 1046, 1048, 1050, 1054 ЦК України.

Ухвалою від 10.02.16р. господарський суд порушив провадження у справі №906/259/16 та вжив заходи по підготовці справи до розгляду, передбачені ст. 64-65 ГПК України.

До початку розгляду справи по суті позивачем не подано заяву про зміну підстави та предмету позову, відповідачем не подано зустрічного позову, відповідно.

Представник позивача в ході судового вирішення спору позов підтримував у повному обсязі , з підстав у ньому викладених.

Представник відповідача заперечуючи проти позову доводив наступне:

- Кредитний договір №05/2006/км-756/тт-261 від 30 травня 2006 року та інші договори, що є його невід'ємними частинами за своїм змістом і текстом не відповідають законодавству України, а укладений кредитний договір за своєю правовою природою є споживчим;

- відповідачем як позичальником отримано кредит не в швейцарських франках, а у гривнях;

- одночасне стягнення боргу з позичальника, поручителя та іпотекодавця, у випадку задоволення даного позову, зумовить подвійне стягнення боргу за одним і тим самим кредитним зобов'язанням.

Представник позивача, на спростування заперечень відповідача доводив, що:

- відповідач, як позичальник, підписавши кредитний договір, зокрема, підтвердив, що усвідомлює можливість коливання курсових різниць валюти кредиту при отриманні коштів кредиту в іноземній валюті;

- в силу ч. 1 ст. 192 ЦК України та ч. 2 ст. 198 ЦК України, ч. 1 ст. 3 Декрету КМУ №15-93 від 19.02.1993р. "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" передбачають обов'язковість застосування валюти України при здійсненні розрахунків, проте не містять заборони встановлення грошових зобов'язань у іноземній валюті;

- в силу ч. 1 ст. 543 ЦК України та ч. 1 ст. 554 ЦК України встановлено солідарну відповідальність боржника і поручителя у разі порушення боржником зобов'язання, що дає право кредитору пред'явити позов за своїм вибором.

В засіданні суду 07.06.2016р. представник відповідача подав заяву про застосування строків позовної давності до всіх позовних вимог в порядку ст. 267 ЦК України.

На спростування доводів відповідача про сплив строку позовної давності до заявлених позовних вимог, представник позивача в засіданні 23.06.16р. письмово підтвердив вчинення відповідачем дій щодо визнання ним боргу за тілом кредитом та відсотками у 2013-2014 роках, що вказує на переривання перебігу строку позовної давності.

Заслухавши учасників судового процесу в засіданні суду 23.06.16р. та 30.06.16р., дослідивши матеріали справи, суд відхилив клопотання відповідача про проведення у справі судової економічної експертизи, оскільки

ВСТАНОВИВ:

30.05.2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" (в подальшому змінено найменування на - Публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк") (далі - банк, позивач) та Суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_3 (надалі - позичальник) укладено Кредитний договір №05/2006/км-756/тт-261 (надалі за текстом - Кредитний договір) відповідно до умов якого, банк зобов'язався надати позичальнику, а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит у формі поновлювальної кредитної лінії в іноземній валюті в сумі ліміту кредитної лінії, що дорівнює 29860, 00 (двадцять дев'ять тисяч вісімсот шістдесят швейцарських франків нуль сантимів) у порядку та на умовах, визначених цим Договором. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 124218, 00 грн. за курсом Національного банку України на день укладення цього Договору (а.с. 9-22).

У п. 1.2.1. Кредитного договору сторони домовились, що надання кредиту здійснюється в термін, починаючи з 30 травня 2006р.

Позичальник у будь-якому випадку зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту (додаток №1 до Договору), якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди сторін або до вказаного терміну (достроково) відповідно до умов розділу 11 цього Договору на підставі будь-якого з п.п. 2.3., 5.3., 5.5., 5.6., 5.9., 5.10., 5.11., 7.4. Договору.

Позичальник повинен повернути основну суму кредиту згідно умов цього Договору на рахунок НОМЕР_3 в швейцарських франках (п. 1.2.2. Кредитного договору).

За використання кредитних коштів за цим Договором встановлюється процента ставка в розмірі 8,99 % річних, якщо не встановлена інша ставка згідно умов цього Договору (а.с. 1.3.1. Кредитного договору).

За користування кредитними коштами понад встановлений договором строк процента ставка встановлюється у розмірі 13,5% річних. Такий розмір ставки застосовується до всієї простроченої суми основного боргу позичальника за Договором (а.с. 1.3.2. Кредитного договору).

У п. 1.3.4., 1.3.5. Кредитного договору сторони обумовили порядок, строк та період нарахування процентів за користування кредитом.

Згідно п. 1.3.6. Кредитного договору сторони визначили, що позичальник сплачує банку комісію за надання кредитної лінії - 2,5% від суми фактично отриманих кредитних коштів за Договором.

Цільове призначення (мета) кредиту: наи розвиток бізнесу (п. 1.4. Кредитного договору).

Відповідно до п. 1.5. Кредитного договору сторони визначили, що кредит надається шляхом зарахування банком коштів на поточний рахунок позичальника НОМЕР_4 у банку для подальшого.

Черговість погашення позичальником своїх грошових зобов'язань за даним Договором сторони визначили у п. 1.6. Кредитного договору.

Умови забезпечення кредиту сторони визначили у розділі 2 Кредитного договору, згідно п. 2.1. якого сторони обумовили, що у забезпечення виконання зобов'язань позичальника за даним договором банком прийнято:

- застава нерухомості, згідно договору застави від 30 травня 2006р., а саме трикімнатна квартира загальною площею 69,9 кв.м., ринковою вартістю 176749, 00 грн., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1;

- поручительство, згідно договору поруки №05/2006/км-756/п/тт261 від 30 травня 2006р., а саме порука суб'єкта господарювання ОСОБА_4, що зареєстрований за адресою: м. Малин.

Права та обов'язки банку і позичальника сторони визначили у розділах 5-6 Кредитного договору.

Відповідальність сторін визначено розділом 7 Кредитного договору.

У п. 9.2. Кредитного договору сторони погодили, що відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема, статті 651 Цивільного кодексу України сторони погодили, що протягом дії цього договору банк може змінити розмір процентної ставки в сторону збільшення у разі настання будь-якої із наступних обставин:

а) порушення позичальником вимог п. 4.8 цього Договору; та/або

б) здійснення поточних коливань процентної ставок за вкладами та/або кредитами, або настання змін у грошово-кредитній політиці НБУ (наприклад, девальвації курсу гривні до курсу долара США більше ніж на 5% (п'ять процентів) у порівнянні з курсом гривні до долара США, встановленого НБУ на дату укладення цього Договору чи останнього перегляду процентної ставки; підвищення ставки на 3 (три) відсоткових пункту по бланкових кредитах "овернайт" НБУ з дати укладення цього Договору чи останнього перегляду процентної ставки.

Порядок договірного списання та порядок дострокового повернення кредиту сторони визначили у розділах 10-11 Кредитного договору.

12 березня 2007р. сторони уклали Додаткову угоду № б/н до Кредитного договору №05/2006/км-756/тт-261 від 30.05.2006р. сторони погодили, що у зв'язку із зміною програмного забезпечення банку, в якому здійснюється обслуговування кредитних процесів, для ідентифікації Договору можуть застосовуватись як номер Договору, зазначений при його укладанні, а саме №05/2006/км-756/тт-261, так і реєстраційний номер Договору в системі обліку банку, а саме №0.

Крім того, сторони погодили, що позичальник зобов'язується повернути суму кредиту та сплачувати проценти, комісії, штрафи та інші платежі згідно умов Договору на рахунок НОМЕР_5 в АКІБ "УкрСиббанк", код банку (МФО) 351005 (а.с. 2.1. Додаткової угоди №б/н від 12.03.2007р. до Кредитного договору №05/2006/км-756/тт-261 від 30.05.2006р.

За умовами п. 2.2. Додаткової угоди №б/н від 12.03.2007р. до Кредитного договору №05/2006/км-756/тт-261 від 30.05.2006р. сторони визначили, що позичальник зобов'язується сплачувати проценти за Договором у строк з 01 по 05 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані банком такі проценти.

Пунктом 2.3. Додаткової угоди №б/н від 12.03.2007р. до Кредитного договору №05/2006/км-756/тт-261 від 30.05.2006р. сторони погодили черговість погашення заборгованості позичальника за Договором, а п. 2.4. зазначеної угоди сторони встановили порядок нарахування штрафних санкцій, пені у випадку порушення позичальником термінів погашення будь-яких грошових зобов'язань, передбачених цим Договором, зокрема, термінів погашення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів та/або комісій, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню в наступному розмірі:

- в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, якщо сума такої заборгованості виражена у гривні;

- в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості виражені у іноземній валюті;

- пеня нараховується за кожен день прострочення, включаючи день погашення заборгованості, але в будь-якому випадку такий розмір пені не може перевищувати розмір, встановлений чинним законодавством України на момент її нарахування (а.с. 23-24).

09 січня 2009р. сторони уклали Додаткову угоду до договору про надання кредиту №0, згідно якої сторони домовились, що для ідентифікації Договору можуть застосовуватись як номер Договору, зазначений при його укладенні, а саме №0 так і реєстраційний номер Договору в системі обліку банку, а саме: №1 та дійшли згоди про зміну схеми погашення кредиту, відповідно до якої позичальник зобов'язався з дати підписання цієї Додаткової угоди повертати кредит та сплачувати плату за кредит шляхом щомісячної сплати ануїтентного платежу.

Розмір ануїтентного платежу складає 335, 00 швейцарських франка 00 сантима. День сплати ануїтентного платежу 05 число кожного календарного місяця строку кредитування, протягом якого позичальник зобов'язаний сплатити ануїтентний платіж. розмір ануїтентного платежу може змінюватися у випадку зміни процентної ставки відповідно до умов Договору.

Пунктом 2.2. Додаткової угоди від 09.01.2009р. до Договору про надання кредиту сторони погодили здійснення нарахування процентів за користування кредитом, а пунктом 3 зазначеної угоди сторони погодили перенесення строків виконання зобов'язань позичальника зі сплати процентів за Договором.

У пункті 3.2. Додаткову угоду до договору про надання кредиту №0 сторони погодили, що позичальник зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в термін не пізніше 31.05.2021р. (а.с. 25-31).

31 березня 2009р. сторони уклали Додаткову угоду №2 до Договору про надання кредиту №0 згідно умов якого сторони домовились про перенесення строків зобов'язання позичальника зі сплати процентів за Договором (а.с. 135).

03 червня 2011р. сторони уклали Додаткову угоду №2 до кредитного договору №0, згідно якої домовились, що з 03.06.2011р. за використання кредитних коштів за Договором встановлюється процентна ставка в розмірі 8,99% процентів річних в швейцарських франках (а.с. 32).

Факт належного виконання позивачем свого зобов'язання перед позичальником по наданню кредитних коштів в іноземній валюті на суму 29860, 00 швейцарських франків з конвертацією у гривню підтверджується випискою банку за кредитним договором з 31.05.2006р. по 15.04.2016р. та довідкою по особовому рахунку (а.с. 88-127, 128-129).

Однак відповідач (позичальник) не належним чином виконав свій кредитний обов'язок перед банком.

06.11.14р. за №30-11/18697 позивач надіслав відповідачу вимогу, як позичальнику кредитних коштів, про погашення заборгованості по кредиту, однак яка залишена без задоволення (а.с. 57-58).

15 березня 2016року позивач звернувся з цим позовом до суду.

Як вбачається із матеріалів справи, 21 грудня 2015р. Малинський районний суд Житомирської області своєю ухвалою у справі №283/1059/15-ц за позовом ПАТ "УкрСиббанк" до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення в солідарному порядку заборгованості по кредитному договору в розмірі 17850, 11 швейцарських франків та 21326, 65 грн. закрив провадження у справі в частині вимог до суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_3, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (а.с. 60-61).

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 09.03.2016р. у справі №283/1059/15-ц стягнуто з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" заборгованість по кредитному договору №05/2006/км-756/тт-261 від 30 травня 2006р. в розмірі 17850, 11 швейцарських франка, з яких борг за кредитом - 15497,94 швейцарських франка, борг по процентам - 2352, 17 швейцарських франка, пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та процентами в розмірі 21326, 65 грн. та судові витрати в розмірі 3654 грн. (а.с. 130-134).

Ухвалою від 16.05.2016р. господарський суд залучив до участі у спорі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Фізичну особу-підприємця ОСОБА_4 (м. Малин).

В судовому засіданні 23.06.2016р. представник відповідача подав суду клопотання про призначення у справі №906/259/16 судової економічної експертизи оскільки, на його думку, обставини отримання відповідачем грошових коштів документально не підтверджено.

Господарський суд, розглянувши подане клопотання, вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ч. 2 п. 2 Постанови ВГСУ від 23.03.2012 №4 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" (далі - Постанова № 4) передбачено, що судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Відтак, з врахуванням вищевикладеного, а також приписів ст. 32, ч.5 ст. 42 та ч.2 ст. 43 ГПК України, суд не вбачає підстав для призначення у справі судової економічної експертизи.

Дослідивши всебічно, повно і об'єктивно всі обставини справи за правилами ст.ст. 33, 34 та 43 ГПК України, господарський суд прийшов до висновку задовольнити позовні вимоги з наступних підстав.

Правовий аналіз укладеного між сторонами Кредитного договору №05/2006/км-756/тт-261 від 30.05.2006р. (далі- Кредитний договір) підпадає під правове регулювання кредитного договору передбаченого параграфом 2 глави 71 ЦК України.

Так, згідно з частинами першою, третьою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом, зокрема, Законом України "Про захист прав споживачів" ( далі - Закон).

Конституційний Суд України дійшов висновку, що положення цього Закону, спрямовані на захист прав споживачів (фізичних осіб, яка придбавають, замовляють, використовують або мають намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника) кредитних послуг та збалансування цих прав з іншими суспільними цінностями, що захищаються публічною владою. Тому в аспекті конституційного звернення положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України слід розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору (Рішення КСУ від 10.11.2011 № 15-рп/2011 (справа про захист прав споживачів кредитних послуг).

Оскільки Закон не поширюється на фізичних осіб - підприємців, і саме в такому статусі відповідач уклав Кредитний договір з позивачем, що підтверджується п.1.4 цього договору про цільове призначення кредиту - на розвиток кредиту , Доводи відповідача про те, що Кредитний договір по суті є споживчим, не заслуговують на увагу.

Кредитний договір за своєю суттю є реальним договором, який вважається укладеним з моменту передачі грошей позичальнику, і належним доказом підтвердження цього факту є виписки по рахункам (така правова позиція висловлена у постанові ВСУ від 02.09.2014р. №3-75гс14).

Факт надання позивачем кредитних коштів відповідачу у швейцарських франках в сумі 29860, 00, конвертованих відразу у гривню за його заявами на продаж валюти, підтверджено випискою за кредитним договором з 31.05.2006р. по 15.04.2016р., довідкою по особовому рахунку (а. с. 88-127, 128-129).

Визнанням цього факту відповідачем є укладена 09 січня 2009р. Додаткова угода до договору про надання кредиту №0 про визначення ануїтентного платежу у швейцарських франках в розмірі 335 франків 00 сантима, а також укладена 03 червня 2011р. Додаткова угода №2 до кредитного договору №0 про встановлення процентної ставки у швейцарських франках в розмірі в розмірі 8,99% (а.с. 32).

Доводи відповідача про неотримання кредитних коштів в іноземній валюті є безпідставними також в силу наступних висновків суду.

Відповідно до статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Такий порядок встановлено Декретом Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19 лютого 1993 року №15-93, статтею 5 якого визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету.

У зв'язку з наведеним вище слід дійти висновку про те, що не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. Разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима.

Отже, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, - стягнути грошову суму в іноземній валюті (таку правову позицію викладено у постанові ВСУ від 16.09.2015р. №6-190цс15).

24.12.2001р. Національним банком України видано Акціонерному комерційному інноваційному банку "УкрСиббанк" банківську ліцензію за №75 на право здійснювати банківські операції, визначені частиною першою та пунктами 5-11 частини другої статті 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність", а 19.11.2002р. надано дозвіл №75-2 на право здійснення вищевказаних операцій, із визначенням переліку операцій, які має право здійснювати Акціонерний комерційний інноваційний банк "УкрСиббанк" (а.с. 65-68).

Таким чином, позивач, виконуючи вимоги статті 533 ЦК України, надав відповідачу кредитні кошти, визначені у Кредитному договорі в грошовому еквіваленті швейцарських франків , у гривні за офіційним курсом НБУ до цієї іноземної валюти. В свою чергу, факт отримання кредитних коштів в іноземній валюті (незалежно від валюти виконання -гривні) відповідач визнав вчиненими діями , пов'язаними не тільки із укладенням додаткових угод до Кредитного договору про валюту погашення боргу та сплати відсотків у швейцарських франках, але й з погашенням боргу за кредитом та відсотками у гривні, з одночасним усвідомленням того факту, що виконання зобов'язання прийматиметься позивачем як належне шляхом конвертації гривні в іноземну валюту за курсом НБУ на дату платежу ( вимога ст. 533 ЦК України).

Враховуючи правову позицію ВСУ від 16.09.2015р. №6-190цс15, суд вважає обґрунтованим стягнення позивачем боргу за тілом кредиту та відсотками за Кредитним договором у швейцарських франках, а не гривні.

Розглядаючи заяву про застосування строків позовної давності до вимог позивача в порядку ст. 267 ЦК України, господарський суд виходить з наступного.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Кредитний договір передбачав повернення кредиту частинами згідно графіку. Додатковою угодою №1 від 09 січня 2009року сторони погодили новий графік погашення кредиту частинами у період , починаючи з 18.03.2009року по 18.09.2020 року включно, та в повному обсязі - не пізніше 31.05.2021р. (а. с. 28-31).

Графіком платежів, який є складовою частиною Кредитного договору в редакції Додаткової угоди №1 від 09 січня 2009року, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Таким чином, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів умовами договору визначено місяцями.

Отже, поряд з установленням строку дії Кредитного договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до складу зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Так, за зобов'язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252 , 255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно із умовами Кредитного договору, як вже суд мотивував, відповідач зобов'язаний був щомісячно повертати кредит рівними частинами відповідно до графіка, щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, а також сплатити неустойку за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним.

Оскільки умовами Кредитного договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок відповідача повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, ураховуючи, що за умовами Кредитного договору погашення кредиту та процентів за його користування повинне здійснюватись відповідачем щомісячно рівними частинами, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів обчислюється з моменту (місяця, дня) невиконання відповідачем кожного із цих зобов'язань.

У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу ( постанова ВСУ від 27.01.2016 р. у цивільній справі № 6-990цс, № в реєстрі НОМЕР_1).

В свою чергу, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново (чч. 1, 3 ст. 264 ЦК України).

Судом встановлено, що відповідач ФОП ОСОБА_3 періодично погашав борг з повернення кредиту та сплати відсотків, вчиняючи тим самим дії з переривання позовної давності за кожним щомісячним платежем. Останній платіж з погашення кредиту відповідач здійснив 27.12.2013р. в сумі 432, 92 швейцарських франків, а також 27.12.2013р. на суму 249, 16 швейцарських франків, 08.01.2014р. на суму 0,95 швейцарських франків - процентів за користування кредитом (а. с. 36, 49-50).

Позивач з цими вимогами звернувся до суду 22.03.2016р. Відповідач, відповідно, не довів, що за якимись із щомісячних платежів з повернення кредиту частинами або сплати відсотків загальний строк позовної давності у три роки сплинув, оскільки протягом його перебігу відповідач не сплатив банку жодного сантима, конвертованого з гривні.

Підсумовуючи вищевикладене, всі заперечення відповідача по суті позовних вимог про стягнення 19 535,14 швейцарських франків боргу з повернення кредиту та сплати відсотків , суд відхиляє як безпідставні.

Підлягають задоволенню також вимоги позивача про стягнення пені в розмірі 54 307,11 грн.

За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Однак суд не встановив обставин включення для обрахування пені прострочених платежів, які мали місце поза межами позовної давності до основних вимог (погашення кредиту та сплата відсотків).

У п.2.4 Додаткової угоди № б/н від 12.03.07р. позивач та відповідач встановили наступний порядок нарахування пені, у випадку порушення позичальником термінів погашення грошових зобов'язань за Договором :в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена у іноземній валюті; пеня нараховується за кожен день прострочення, включаючи день погашення заборгованості.

Таким чином, сторони визначили період нарахування пені аж по день погашення боргу, тому правило ч. 6 ст. 232 ГК України не застосовується.

Окрім того, аналіз норм статті 266, частини другої статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою ( правова позиція міститься в постанові судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року (справа № 6-116цс13).

Позивачем заявлено до стягнення пеню в розмірі 54307, 11 грн., з яких: 33 509, 93 грн. пені за несвоєчасне погашення кредиту та 20 797, 18 грн. пені за несвоєчасне погашення відсотків за користування кредитом за період з 10.09.2015р. по 10.03.2016р. включно.

Господарський суд, з огляду на вимоги ч.1 ст. 4-7 і ст. 43 ГПК України, перевіривши розрахунок пені, здійснений позивачем, визнає його арифметично правильним, тому задовольняє її в повному розмірі -54 307, 11 грн.

Відповідно до ч. 5 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 4-3,4-7, 33, 43 , 49, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (11603, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" (61050, м. Харків, вул. Мечникова, 11, ідентифікаційний код 09807750): 19 535, 14 швейцарських франків боргу за тілом кредиту та процентів за користування кредитом; 54 307, 11 грн. пені; 8483, 37 грн. судового збору.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 07 липня 2016року

Суддя Машевська О.П.

Віддрукувати:

1- у справу

2- позивачу (рек. з повід.)

3- відповідачу (представнику нарочним)