Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

від "23" червня 2016 р. Справа № 906/544/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Гансецького В.П.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, дов. від 30.05.16р. № 242

від відповідача: не з'явився

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі справу

за позовом Дочірнього підприємства "Дзержинський лісгосп АПК" Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс" (смт.Романів Житомирської області)

до Державного підприємства "Підприємство Бердичівської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Житомирській області (№ 70)" (м.Бердичів Житомирської області)

про стягнення 49208,21 грн.

Позивач звернувся з позовом про стягнення на свою користь з відповідача 49208,21грн., з яких 33336,33грн. боргу за отриману лісопродукцію згідно договору купівлі-продажу лісопродукції № 181 від 01.07.15р., 12359,00 грн. пені, 2693,63 грн. інфляційних нарахувань та 819,25 грн. 3% річних.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач свого представника в судове засідання не направив. У відзиві від 21.06.16р. № 5/70/08-2315 на позовну заяву суму основного боргу визнав та зазначив, що обґрунтованою сумою пені буде 7896,53 грн. У зв'язку з важким фінансовим становищем підприємства просив розглядати справу за відсутності його представника (а.с.28).

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

01.07.15р. між Дочірнім підприємством "Дзержинський лісгосп АПК" Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс" (далі - позивач/продавець) та Державним підприємство "Підприємство Бердичівської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Житомирській області (№ 70) (далі - відповідач/покупець) укладено договір купівлі-продажу лісопродукції (а.с.14).

Згідно пп.1.1 договору, продавець зобов'язався передати у власність покупця лісопродукцію, а покупець зобов'язався прийняти товар згідно товарно-транспортних накладних та оплатити його на умовах даного договору.

Найменування товару: пиловник хвойний, дров'яна деревина для тех. потреб м/л, дрова для опалення І-гр, ІІІ-гр (пп.1.2. договору).

Відповідно до пп.2.2 договору, загальна кількість лісопродукції: 500 куб.м. на загальну суму 232320,00 грн. (в т.ч. ПДВ 38720,00 грн).

Умовами пп.5.1 договору визначено, що ціна за одиницю продукції договірна, встановлюється за домовленістю сторін згідно протоколу погодження договірної ціни (додаток № 2).

Згідно пп.6.1 договору, покупець здійснює попередню оплату за лісопродукцію в розмірі 100% її вартості згідно специфікації або 100% вартості кожної окремої партії лісопродукції.

На виконання умов договору, позивач здійснив поставку відповідачу лісопродукції на загальну суму 71927,10 грн, що підтверджується товарно-транспортними накладними № 010901 від 08.07.15р; № 010976 від 21.07.15р.; № 011198 від 07.08.15р. (а.с.16-18).

Згідно даних позивача, відповідач свої договірні зобов'язання по оплаті отриманого товару виконав частково, на суму 38590,77 грн. (а.с.19-20).

Таким чином, внаслідок неналежного виконання відповідачем договірних зобов'язань, утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 33336,33грн., що підтверджується матеріалами справи та визнано відповідачем у відзиві від 21.06.16р. на позовну заяву (а.с.28).

Відповідно до ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст.692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч.3 ст.549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки (штраф, пеня).

Згідно з ч.1 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ч.6 ст.231 ГК України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюється у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачений законом або договором.

Згідно ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Згідно розрахунків позивача розміри пені, 3% річних та інфляційних нарахувань становлять, відповідно, 12359,00 грн., 819,25 грн. та 2693,63 грн. (а.с.9-13).

Розрахунки річних та інфляційних вірні, відповідають чинному законодавству.

Щодо вимоги позивача про стягнення 12359,00 грн. пені, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.6 ст.232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п.2.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.13р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Відповідно до п.11.2 договору, у разі невиконання покупцем п.6.1 даного договору покупець сплачує продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період за який нараховується пеня, від суми оплати лісопродукції за кожен день прострочення.

Згідно розрахунку позивача, пеню нараховано за період з 07.08.15р. по 31.05.16р. (а.с.9-10), тобто всупереч приписам ч.6 ст.232 ГК України та п.2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань".

Судом здійснено розрахунок пені відповідно до ч.6 ст.232 ГК України та визначено, що вірною сумою пені буде 7876,47грн., яка підлягає задоволенню у цій сумі.

В решті заявленої суми пені суд відмовляє за безпідставністю вимог.

Згідно ст.ст.525 і 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідач наявність заборгованості перед позивачем визнав, доказів її сплати не подав.

Враховуючи викладене, господарський суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, заявленими відповідно до чинного законодавства і укладеного договору та такими, що підлягають задоволенню частково - з відповідача стягується на користь позивача 33336,33 грн. боргу за отриману лісопродукцію згідно договору купівлі-продажу лісопродукції № 181 від 01.07.15р., 7876,47 грн. пені, 819,25 грн. 3% річних та 2693,63 грн. інфляційних нарахувань.

В решті позову суд відмовляє у зв'язку з безпідставністю заявлених вимог.

Сплата судового збору покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства "Підприємство Бердичівської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Житомирській області (№70)", 13306, м.Бредичів Житомирської області, вул.Низгірецька 1, ідентифікаційний код 08679988:

- на користь Дочірнього підприємства "Дзержинський лісгосп АПК" Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс", 13001, смт.Романів Житомирської області, вул.Путіліна 9, ідентифікаційний код 20412517 - 33336,33 грн. боргу за отриману лісопродукцію згідно договору купівлі-продажу лісопродукції № 181 від 01.07.15р., 7876,47 грн. пені, 819,25 грн. 3% річних, 2693,63 грн. інфляційних нарахувань та 1252,48 грн. судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 23.06.16

Суддя Гансецький В.П.

Друк: 3 прим.

1 - у справу,

2,3 - сторонам (рек. з повід. про вруч).