КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" червня 2016 р. Справа№ 910/141/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Мальченко А.О.

Дикунської С.Я.

секретар судового засідання Яценко І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Київгаз» на рішення Господарського суду міста Києва від 23.03.2016 року

у справі № 910/141/16 (суддя - Якименко М.М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Київгаз»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Учбово-методичний центр служба охорони Стелс»

про стягнення 409 426, 80 грн

за участю представників сторін:

від позивача - Новіков І.І., свідоцтво №779 від 25.08.2011 року, договір б/н від 04.05.2016 року

від відповідача - Спаський В.І., довіреність № 1 від 04.01.2016 року

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Київгаз» (позивач у справі) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Учбово-методичний центр служба охорони Стелс» (відповідач у справі) про стягнення 409 426, 80 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором №27-03/14ФО від 31.03.201 року про надання послуг з охорони, а саме, як стверджує позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Учбово-методичний центр служба охорони Стелс» не забезпечило охорону матеріальних цінностей, переданих йому під охорону, у зв'язку з чим сталася крадіжка, що завдало позивачу збитків у розмірі 409426,80 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.03.2016 року в задоволенні позовних вимог - відмовлено повністю.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено обставин понесення збитків та їх дійсний розмір, не доведено причинно-наслідкового зв'язку спричинених збитків з протиправними діями відповідача.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач, Публічне акціонерне товариство «Київгаз» подав апеляційну скаргу (вх. № 06-29.2/2397 від 12.04.2016 року), в який просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 23.03.2016 року у справі №910/141/16 та постановити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що поданими позивачем доказами повністю доведений факт передання під охорону відповідачу матеріальних цінностей, які були викрадені у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх обов'язків по забезпеченню безпеки та схоронності майна позивача, а відтак, апелянт вважає, що ним доведено факт заподіяння збитків, їх розмір, та існування всіх необхідних складових елементів для притягнення ТОВ «Учбово-методичний центр служба охорони Стелс» до відповідальності у вигляді відшкодування збитків.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.04.2016 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Київгаз» прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Жук Г.А., судді - Мальченко А.О., Дикунська С.Я. та призначено розгляд справи на 08.06.2016 року.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.06.2016 року на підставі клопотання сторін відповідно до ч. 3 ст. 69 ГПК України було продовжено строк вирішення справи та згідно з ст. 77 ГПК України відкладено розгляд справи на 29.06.2016 року у зв'язку з витребуванням додаткових доказів.

В судовому засіданні 29.06.2016 року, представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги, просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 23.03.2016 року у справі №910/141/16 та постановити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні 29.06.2016 року заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, та просив рішення Господарського суду міста Києва від 23.03.2016 року у справі №910/141/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи, апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду, розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права встановила наступне.

31.03.2014 року між Публічним акціонерним товариством «Київгаз» (замовник за договором, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Учбово-методичний центр служба охорони Стелс» (виконавець за договором, відповідач у справі) укладено договір №27-03/14ФО про надання послуг (а.с. 17-19 том 1), за умовами якого виконавець зобов'язався у строк з 01.04.2014 року до 31.03.2015 року у відповідності до умов, передбачених даним договором, надавати замовнику послуги з організації та практичного здійснення заходів охорони, спрямованих на забезпечення недоторканності, цілісності визначених власником і належних йому будівель, споруд,, територій, транспортних засобів, валютних цінностей, цінних паперів та іншого рухомого і нерухомого майна (далі - об'єкти), з метою запобігання та/або недопущення чи припинення протиправних дій щодо нього, для збереження його фізичного стану, припинення несанкціонованого замовником доступу до нього та забезпечення здійснення замовником цього майна всіх належних йому повноважень стосовно нього. В свою чергу, замовник зобов'язавсяся прийняти та оплатити належним чином надані послуги.

Відповідно до п. 1.2. договору (з врахуванням змін внесених 25.01.2015 року Додатковою угодою №2 до договору а.с. 20 том 1), місцем надання послуг є серед іншого м. Київ, вул. Василенка, 5.

Договором передбачене місце розташування постів - м. Київ, вул. Василенка, 5; кількість постів - 2; кількість днів на тиждень - 7; кількість годин на добу - 24 (додаток №1 до Договору з врахуванням змін внесених 25.01.2015 року Додатковою угодою №2 до Договору).

Як передбачено п. 2.2.2. договору замовник зобов'язався надати засвідчені копії документів, які підтверджують право володіння чи користування об'єктами.

Згідно з п. 2.1.1. договору, виконавець зобов'язується забезпечити цілісність об'єктів та недоторканність майна, що на них зберігається, недоторканність фізичних осіб, у т.ч. шляхом здійснення заходів реагування на припинення правопорушення проти власності, фізичних осіб, порушення режиму роботи об'єктів охорони.

Пунктом 2.1.2. договору передбачено, що при виникненні фактів порушення цілісності приміщень, що охороняються, або при заподіянні збитків, пошкодженні майна або матеріальних цінностей виконавець зобов'язаний негайно у будь-який спосіб повідомити замовника та відповідні правоохоронні органи про вчинення протиправних дій щодо власності, фізичних осіб та інших незаконних дій, що мають ознаки злочину, у місцях здійснення заходів охорони.

Виконавець зобов'язується відшкодувати замовнику всі збитки в повному об'ємі завдані об'єктам замовника через неналежне виконання виконавцем взятих на себе договірних зобов'язань (п. 2.1.17. договору).

Згідно з п. 4.3., 4.5 договору виконавець несе матеріальну відповідальність і відшкодовує повну вартість шкоди, заподіяного майну замовника або майну, за яке відповідає замовник. Розмір шкоди повинен бути підтверджений замовником відповідними документами і розрахунком вартості викраденого, знищеного або пошкодженого майна. У відшкодовану шкоду входить вартість викраденого або пошкодженого майна, розмір зниження вартості пошкоджених товарно-матеріальних цінностей, витрати, здійснені на відновлення пошкодженого майна, а також викрадені грошові суми.

В позовній заяві позивач зазначає, що близько 7-ї години ранку 25 серпня 2015 року охоронець ТОВ «УМЦСОС», який здійснював охоронні функції на об'єкті позивача - комплексі споруд, розташованого по вул. Василенка, 5, ОСОБА_4 звернувся до чергової частини Солом'янського райуправління ГУ МВС України в м. Києві з повідомленням про проникнення невстановленої особи через вікно до службових приміщень ПАТ «Київгаз» та крадіжку комп'ютерного обладнання та інструментів. Вказане повідомлення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 3 ст.185 Кримінального кодексу України (крадіжка, поєднана з проникненням в житло, інше приміщення чи сховище або що завдала значної шкоди потерпілому), та для його розслідування відкрито кримінальне провадження №0008213 (а.с. 21 том 1).

Разом з цим, колегією суддів досліджено, що матеріали справи не містять точних даних, зокрема, щодо дати вчинення невідомою особою проникнення до приміщень ПАТ «Київгаз», оскільки згідно витягу з кримінального провадження №0008213 вбачається, що охоронець ПАТ «Київгаз» повідомив, що проникнення сталось 25.08.2015 року приблизно о 07:00 ранку. В претензії до відповідача (а.с. 150 том 1) , в позовній заяві та письмових поясненнях позивача (а.с. 200 том 1), останній зазначає, що проникнення до приміщень та крадіжка майна сталась у період від закінчення робочого дня 21.08.2015 року до ранку 25.08.2015 року. Враховуючи наведене, а також те, що сторонами не надано доказів на підтвердження обставин щодо завершення даного кримінального провадження, встановлення винних осіб та обставин скоєного правопорушення,суд апеляційної інстанції не може вважати підтвердженими та такими, що не підлягають доказуванню повідомлені позивачем обставини щодо обставин даного правопорушення, оскільки згідно ст. 35 ГПК України для господарського суду преюдиціальне значення має вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили.

Разом з тим, як зазначає позивач, з чим також погоджується відповідач у справі, у період з 21.08.2015 року по 25.08.2015 року на територію та в приміщення ПАТ «Київгаз» було здійснено проникнення шляхом злому вікна.

З урахуванням того, що положеннями п.1.1., 2.1.1. договору на відповідача у справі був покладений обов'язок забезпечення в тому числі недоторканості та цілісності належних позивачеві будівель, споруд, території тощо, то оскільки працівники ТОВ «УМЦСО Стелс» допустили проникнення сторонніх осіб як на територію, так і в приміщення ПАТ «Київгаз» та пошкодження його майна (що відповідачем не заперечується), то колегія суддів дійшла висновку про порушення відповідачем взятих на себе договірних зобов'язань.

За результатами проведеної представниками позивача протягом 25.08.2015 року-27.08.2015 року інвентаризації, ПАТ «Київгаз» складено Акт інвентаризації від 31.08.2015, згідно якого зафіксовано нестачу обладнання на суму 397 420,00 грн.

Оскільки ТОВ «Учбово-методичний центр служба охорони Стелс», за твердженням ПАТ «Київгаз», є матеріально-відповідальною особою на підставі укладеного між ним та позивачем договору, то апелянт стверджує, що саме відповідач зобов'язаний на підставі п. 2.1.17 та 4.3. договору відшкодувати позивачу збитки в розмір 409 426,80 грн. (з врахуванням вартості відновлення майна).

Колегія суддів апеляційного господарського суду не погоджується з такими доводами апелянта та вважає висновок Господарського суду міста Києва про відмову в задоволенні позову вірним та обґрунтованим з наступних підстав.

За змістом ст. ст. 224, 225 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що особа, яка порушила зобов'язання, несе цивільно-правову відповідальність, зокрема, у вигляді відшкодування збитків. Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків, необхідна наявність всіх чотирьох загальних умов відповідальності, а саме: протиправна поведінка боржника, яка полягає у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов'язання; наявність шкоди (збитки - це грошове вираження шкоди); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина боржника.

У п. 2 Роз'яснення Вищого арбітражного суду України від 01.04.1994 року №02-5/2115 «Про деякі питання практики вирішення спорів пов'язаних з відшкодуванням шкоди» надано роз'яснення, що відшкодування збитків може мати місце як у випадку заподіяння позадоговірної відповідальності, так і у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов'язань за договором. При цьому у будь-якому випадку законодавець виходить з принципу вини контрагента та необхідності дослідження існування безпосереднього причинного наслідкового зв'язку між неправомірними діями особи, яка завдала шкоду і самою шкодою.

Колегія суддів звертає увагу, що збитки, які просить відшкодувати позивач становлять вартість майна, нестача якого зафіксована в Акті інвентаризації від 31.08.2015 (а.с. 24 том 1).

На підтвердження фактичного знаходження викраденого майна на балансі позивача, ПАТ «Київгаз» було надано до суду першої інстанції докази придбання такого майна (а.с. 25-72 том 1), дані бухгалтерського обліку (картки рахунків за відповідні періоди а.с. 89-120 том 1) та інвентарні картки обліки основних засобів, в яких зазначені різні філії, департаменти ПАТ «Київгаз» - місця обліку таких засобів та матеріально відповідальні особи за вказане майно (а.с.203-216 том 1). Суд звертає увагу, що вищезазначені документи свідчать лише про взяття на облік ПАТ «Київгаз» даного рухомого майна, введення його в експлуатацію у різний період починаючи з 2013 року та визначення матеріально відповідальних осіб за вказане майно, однак зазначені документи не підтверджують фактичного знаходження викраденого майна на об'єкті ПАТ «Київгаз» (де було зафіксовано факт незаконного проникнення) до 25.08.2015 року, оскільки доказів проведення на підприємстві позивача попередньої інвентаризації та фактичного знаходження майна у приміщеннях позивача зокрема у період, коли було здійснено неправомірне проникнення, матеріали справи не містять.

У судовому засіданні 29.06.2016 року представником апелянта було надано суду Протоколи інвентаризаційної комісії, в яких зафіксовані результати інвентаризації на різних департаментах та філіях ПАТ «Київгаз», проведеної у листопаді 2014 року, проте інвентаризаційних описів майна, з яких вбачалося б яке саме майно перебувало на балансі, позивач не надав та відповідно не підтвердив перебування на момент проведення попередньої інвентаризації на своєму балансі рухомого майна, вартість якого становлять збитки у даній справі.

Колегія суддів звертає увагу, що відсутність доказів, які підтверджували б, яке саме майно знаходилось у приміщеннях станом на 21.08.2015 року і відповідно до якого відповідач здійснював охоронні функції, неможливо обґрунтовано стверджувати про перелік майна, зниклого саме у зв'язку з неправомірним проникненням до приміщень ПАТ «Київгаз», яке мало місце у період з 21.08.2015-25.08.2015 року.

Окрім того, суд апеляційної інстанції бере до уваги також той факт, що позивачем в процесі розгляду спору не надано ні затвердженого сторонами переліку майна, яке передавалось під охорону, ні підписаного акту про передачу під охорону конкретно визначеного майна, ні доказів належного використання та забезпечення схоронності матеріально відповідальними особами, за якими таке обладнання було закріплене та які в силу приписів ст. 133 Кодексу законів про працю України несуть відповідальність за зіпсуття або знищення через недбалість інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством працівникові в користування. Відсутність вищенаведених документів свідчить про необґрунтованість тверджень ПАТ «Київгаз», що майно, яке було викрадене, передавалось під охорону відповідачу та знаходилось у приміщеннях позивача станом на 21.08.2015-25.08.2015 року, а не було зіпсоване, знищене чи зникло в результаті неналежного виконання відповідальним працівником своїх трудових обов'язків.

Згідно ст. 1 Закону України «Про охоронну діяльність» охорона майна - це діяльність з організації та практичного здійснення заходів охорони, спрямованих на забезпечення недоторканності, цілісності визначених власником і належних йому будівель, споруд, територій, акваторій, транспортних засобів, валютних цінностей, цінних паперів та іншого рухомого і нерухомого майна, з метою запобігання та/або недопущення чи припинення протиправних дій щодо нього, для збереження його фізичного стану, припинення несанкціонованого власником доступу до нього та забезпечення здійснення власником цього майна всіх належних йому повноважень стосовно нього.

Частинами 3 ст. 8 вищезазначеного Закону унормовано, що замовник послуг з охорони майна зобов'язаний надати суб'єкту охоронної діяльності для ознайомлення оригінали документів або завірені в установленому порядку їх копії, що підтверджують його право володіння чи користування майном на законних підставах, охорона якого є предметом договору, а також правомірність знаходження такого майна, транспортного засобу чи особи у визначеному місці охорони.

Колегією суддів досліджено, що аналогічний обов'язок позивача, як замовника послуг, закріплений у п. 2.2.2 договору, згідно якого замовник зобов'язується надати виконавцеві копії документів, що підтверджують його право володіння чи власності об'єктами охорони (до яких п. 1.1. договору віднесені не лише будівлі, територія, але і рухомі речі), однак доказів передання відповідачеві документів, які б підтверджували право власності на обладнання та техніку, яка за твердженнями позивача була викрадена, позивач не надав.

З матеріалів справи вбачається, що під охорону відповідачеві було надано об'єкт, що знаходився за адресою м. Київ вул. Василенка, 5, а саме будівлі, споруди, територія, транспортні засоби, валютні цінності, цінні папери та інше рухоме і нерухоме майно, разом з цим жодним належним та допустимим доказом не визначено конкретного переліку майна, який передавався від охорону, не підтверджено, що на момент здійснення відповідачем охорони, йому під охорону передавались такі рухомі речі, які були зазначені позивачем в Довідці як викрадене майно, не надано жодного доказу фактичного знаходження станом у період з 21.08.2015 року по 25.08.2015 року даного майна, саме на об'єкті за адресою м. Київ, вул. Василенка, 5, враховуючи те, що дане майно є рухомим та використовується працівниками не лише на території, приміщеннях по вул. Василенка, 5 в м. Києві.

З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивачем первинними бухгалтерськими документами не доведено обставин знаходження майна, вартість якого просить стягнути як збитки, у приміщеннях, що знаходились під охороною ТОВ «Учбово-методичний центр служба охорони Стелс» та відповідно передання його під охорону відповідачеві.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до чинного законодавства факти розкрадань, крадіжок, грабежів майна, ким вони скоєні та за яких обставин встановлюються органами досудового розслідування або судом. Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази проведення органами досудового розслідування 25.08.2015 огляду місця події, складання відповідних протоколів огляду, та встановлення факту крадіжки конкретно визначеного майна на загальну суму 397 420,00 грн, а подані позивачем Витяги з Єдиного реєстру досудових розслідувань свідчить лише про звернення охоронця з відповідною заявою до органів досудового розслідування. Доказів встановлення відповідним судом обставин крадіжки та осіб, винних у її скоєнні, сторонами також не надано.

З огляду на вищезазначене апеляційний господарський суд дійшов висновку, що позивачем належними та допустимими доказами в розумінні ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України не доведено заподіяння збитків, які складаються із вартості майна, перелік якого доданий ПАТ «Київгаз» і зазначений ним як викрадений саме у період з 21.08.2015 року по 25.08.2015 року, не доведено причино-наслідкового зв'язку між збитками, які просить стягнути з відповідача, та неналежним виконанням останнім своїх договірних зобов'язань. Враховуючи відсутність всіх загальних умов відповідальності, а також те, що в матеріалах справи відсутні відповідні документи органів досудового розслідування або вироку суду, що встановив факт крадіжки, апеляційний господарський суд погоджується з висновком Господарського суду міста Києва, що позовні вимоги про відшкодування Публічному акціонерному товариству «Київгаз» матеріальних збитків у загальному розмірі 409 426,80 грн.є безпідставними та необґрунтованими.

За таких обставин, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 23.03.2015 року відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а відтак передбачених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Враховуючи вимоги ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за перегляд рішення в апеляційній інстанції покладається на апелянта (позивача у справі).

Керуючись ст. 49, 99, 101, 102, п.1 ч. 1 ст. 103, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Київгаз» на рішення Господарського суду міста Києва від 23.03.2016 року у справі №910/141/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 23.03.2016 року у справі №910/141/16 залишити без змін.

3. Справу №910/141/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст. ст. 107-111 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді А.О. Мальченко

С.Я. Дикунська