Господарський суд
Житомирської області
___________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

Від "05" липня 2016 р. Справа № 906/493/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

Судді: Давидюка В.К., розглядаючи справу

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "TENACHEM" (SIA"TENACHEM") (Республіка Латвія, край Добене, Добене)

До Приватного підприємства "Проспер" (Житомирська обл., Житомирський район, с. Кодня)

про стягнення 33269,00 євро

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - ордер на надання правової допомоги №085758 від 09.06.2016;

від відповідача: ОСОБА_2 - дов. б/н від 05.06.2016;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "TENACHEM" (SIA"TENACHEM") звернулося з позовом до суду про стягнення з Приватного підприємства "Проспер" 33269,00 євро за поставлений товар відповідно до умов контракту від 01.06.2010.

06.06.2016 від відповідача надійшло клопотання про припинення провадження у справі з посиланням на п.1 ч.1 ст. 80 ГПК України так, як сторонами в п.9.2 контракту визначено, що усі спори підлягають вирішенню у Міжнародному комерційному арбітражному суді, рішення якого є остаточним та обов'язковим для сторін. Тому даний спір, на думку представника відповідача, має бути переданий до Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України.

Представник відповідача в судовому засіданні зазначила, що відповідно до ч.2 ст. 31 Договору між Україною та Латвійською Республікою про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних, трудових та кримінальних справах передбачено про, що компетентний суд тієї договірної сторони, на території якої відповідач має місце проживання або місце знаходження, тому компетентним органом буде Міжнародний комерційний арбітражний суд при Торгово-промисловій палаті України. Разом з тим, арбітражна угода не була визнаною недійсною, не втратила чинність та не є такою, що не може бути виконана, провадження у справі повинно бути припинене на підставі п.1 ч.1 ст.80 ГПК України.

Представник позивача надав письмові заперечення на клопотання про припинення провадження у справі, в якому зазначає, що сторони не дійшли згоди щодо змісту п. 9.2. контракту, оскільки назва компетентного органу чітко не визначена. Посилання відповідача, що саме Міжнародний комерційний арбітражний суд при Торгово-промисловій палаті України є безпідставними, так як російськомовний та англомовний текст контракту не є тотожними і неможливо точно сформулювати назву компетентного органу. Більш того сторони не дійшли згоди щодо істотних умов арбітражної угоди: вид і назва арбітражу, компетентного розглядати спір.

Заслухавши пояснення представників сторін, суд відмовляє в задоволенні клопотання про припинення провадження у справі з огляду на таке.

Відповідно до ст. 124 ГПК України підсудність справ за участю іноземних суб'єктів господарювання визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Так згідно з ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом, зокрема, якщо на території України відповідач у справі має місце проживання чи місце знаходження, рухоме або нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної іноземної юридичної особи-відповідача.

Як визначено положеннями Договору між Україною та Латвійською Республікою про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних, трудових та кримінальних справах, компетентним судом є суд тієї договірної сторони, на території якої відповідач має місце проживання або місце знаходження (п.2 ст. 32).

Однак, п. 9.2 контракту №01/06/2010 від 01.06.2010 передбачено, що усі спори, з яких сторони не досягли згоди, підлягають вирішенню у Міжнародному комерційному арбітражному суді, рішення якого є остаточним та обовязковим для сторін.

Частиною першою ст. 8 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» визначено, що суд, до якого подано позов у питанні, що є предметом арбітражної угоди, повинен, якщо будь-яка із сторін попросить про це не пізніше подання своєї першої заяви щодо суті спору, припинити провадження у справі і направити сторони до арбітражу, якщо не визнає, що ця арбітражна угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

Разом з тим, п. 5 Розяснення Президії Вищого господарського суду України N 04-5/608 від 31.05.2002 «Про деякі питання практики розгляду справ за участю іноземних підприємств і організацій» господарським судам слід враховувати, що сторони зовнішньоекономічного договору мають право передбачити у ньому або шляхом укладення окремої угоди (арбітражна умова, арбітражне застереження) передачу спорів, що виникають з такого договору, на вирішення третейського суду (постійно діючого або створеного для вирішення конкретного спору - ad hoc). Ця домовленість повинна чітко визначати, який саме орган вирішення спорів обрали сторони: Міжнародний комерційний арбітражний суд, Морську арбітражну комісію при Торгово-промисловій палаті України або інший третейський суд в Україні чи за кордоном. Господарський суд може порушити провадження зі справи у випадку наявності у зовнішньоекономічному договорі арбітражної угоди, якщо визначить, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана (пункт 3 статті 2 Конвенції про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень ( 995_070 ), Нью-Йорк, 1958).

Відповідно до вимог, що викладені в ст. 2 Конвенції про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень (Нью-Йорк, 10 червня 1958 року) набула чинності для України 10 січня 1961 року, суд при вирішенні питання щодо передачі справи на розгляд арбітражу повинен був встановити дійсність арбітражної угоди (застереження), а також можливість її виконання.

Враховуючи положення п.9.2. контракту, у арбітражній угоді наявний дефект - неправильне найменування арбітражного суду, який впливає саме на неможливість виконання арбітражної угоди.

В російськомовному варіанті контракту компетентний орган зазначено Міжнародний комерційний арбітражний суд, тоді як в англомовновному «Arbitration Court of International Commerce and Industry», що в перекладі на українську мову означає «Арбітражний суд Міжнародної торгово-промислової». Найменування цих органів не є тотожними, що підтверджували представники сторін в судових засіданнях. При цьому не зазначено місце арбітражу. А так як обидва варіанти тексту є ідентичними та мають однакову юридичну силу (10.7 контракту), тому не можна достеменно вказати компетентний орган: Ризький міжнародний комерційний арбітраж чи Арбітражний суд Латвійської Торгово-промислової палати, чи Міжнародний комерційний арбітражний суд при Торгово-промисловій палаті України. Вказане не дозволяє встановити істинні наміри сторін щодо арбітражного механізму вирішення спору.

Оскільки позивач предмет та підстави позову не змінює, відповідач правом на подання зустрічного позову не скористався, суд ухвалює розпочати розгляд справи по суті.

Представником позивача 09.06.2016 подано заяву про збільшення позовних вимог, якій окрім суми основного боргу заявив до стягнення 6649,04 євро річних (законних) за прострочення оплати товару. Разом з тим, просить стягнути з відповідача витрати на послуги адвоката в розмірі 1659,00 євро .

Враховуючи передбачене ст.22 ГПК України право позивача на збільшення розміру позовних вимог, вказана заява не суперечить вимогам чинного законодавства України та не порушує чиїх-небудь прав та охоронюваних законом інтересів, а тому приймається господарським судом та ухвалюється вважати заявленим до розгляду спір про стягнення з відповідача 39918,04 євро.

Представником відповідача заявлено клопотання про необхідність направлення запиту до Міністерства юстиції Латвійської Республіки через Міністерство юстиції України щодо надання інформації про право Латвійської Республіки, яке необхідно застосовувати до правовідносин, що склалися між сторонами.

З огляду на те, що сторони при укладання контракту не обрали право, що буде застосовуватися, то відповідно до ст. 44 Закону України «Про міжнародне приватне право» найбільш тісний зв'язок має право продавця. Тому згідно з ст.8 вказаного Закону з метою встановлення змісту норм права іноземної держави суд чи інший орган може звернутися у встановленому законом порядку до Міністерства юстиції України чи інших компетентних органів та установ в Україні чи за кордоном або залучити експертів. Міжнародним договором, що регулює процес інформації про іноземне право, а саме Європейська конвенція про інформацію щодо іноземного законодавства від 07.06.1968, до якої приєдналася Україна та Латвія передбачено, що договірні сторони зобовязуються надавати одна одній інформацію з питань свого цивільного та торгового законодавства і процесуального права в цих галузях, а також з питань їхнього судового устрою (ч.1 ст. 1 Конвенції). Так договором про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних трудових кримінальних справах між Україною та Латвійською Республікою, у ст. 15 зазначено, що Міністерство юстиції та Генеральна прокуратура України і Міністерство юстиції та Генеральна прокуратура Латвійської Республіки надають один одному на прохання інформацію про чинне або про те, що було раніше чинне в інших державах законодавство та щодо питань його застосування установами юстиції.

Разом з тим, сторонами заявлено клопотання про продовження строку розгляду спору у більш тривалий строк, ніж передбачено ч.1 ст. 69 ГПК України.

Також представник позивача надав копії документів, засвідчені Житомирською митницею, які подавалися відповідачем для митного оформлення товару.

Враховуючи викладене, суд продовжує строк вирішення спору та відкладає розгляд справи.

Керуючись ст.ст. 22, 69,77,86 ГПК України, господарський суд,

УХВАЛИВ:

1. Продовжити строк вирішення спору у справі № 906/493/16 по "08" серпня 2016 р.

2. Розгляд справи відкласти.

3. Призначити наступне засідання суду на "03" серпня 2016 р. о 10:00 в приміщенні господарського суду Житомирської області, кім. № 201.

4. Відмовити в задоволенні клопотання про припинення провадження у справі.

5. Заяву про збільшення позовних вимог прийняти до розгляду.

6. Позивачу надати господарському суду:

- для огляду в судовому засіданні оригінали документів, на яких ґрунтуються позовні вимоги;

- калькуляцію послуг щодо надання правової допомоги, виконану згідно із Законом України Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах;

- надати нотаріально посвідчені, перекладені на латиську мову наступні документи: позовну заяву та заяву про збільшення позовних вимог, ухвалу суду від 25.05.2016 про порушення провадження у справі, примірник запиту для надсилання до Міністерства юстиції Латвійської Республіки через Міністерство юстиції України.

7. Відповідачу надати господарському суду:

- письмовий відзив на позовну заяву із зазначенням доказів, що підтверджують викладені у відзиві обставини та нормативно-правового обґрунтування своїх заперечень, забезпечити надіслання позивачу копії відзиву в порядку, передбаченому ст. 59 ГПК України;

- власний примірник оригіналу контракту №01/06/2010 від 01.06.2010;

- при незгоді з розрахунком суми позову подати власний розрахунок.

8. У судове засідання викликати уповноважених представників сторін.

Суддя Давидюк В.К.

Друк:

1- в справу;

2,3 - сторонам (реком)