номер провадження справи 33/36/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про залишення позову без розгляду

21.06.2016 Справа № 908/1275/16

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» (юридична адреса: 04070, м. Київ, вул. Іллінська, буд. 8)

до відповідача ОСОБА_1 з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Мотор Гарант» (69068, м. Запоріжжя, вул. Вересаєва, буд. 3)

про стягнення 5830,94грн.

Суддя Мірошниченко М.В.

Секретар судового засідання Хилько Ю.І.

За участю представників сторін:

від позивача : не зявився;

від відповідача: ОСОБА_2 довіреність № 84/16 від 30.05.2016р.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування» звернулося в господарський суд Запорізької області із позовною заявою про стягнення з ОСОБА_1 з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Мотор Гарант» страхового відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у сумі 5830,94 грн.

Обґрунтовуючи позов позивач посилався на наступні обставини.

25.12.2013р. між ПАТ СК «АХА Страхування» (позивачем) та ОСОБА_3 (Страхувальник) був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту № CON/I/CASCS/027Га/13зп, за яким були застраховані майнові інтереси Страхувальника, повязані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом - автомобіль Mersedes-Benz, р/номер АР 8848ВХ.

23.12.2014р. у м.Запоріжжя по вул Гагаріна сталася дорожньо транспортна пригода за участю автомобіля Mersedes-Benz, р/номер АР 8848ВХ під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля IKARUS, р/номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4

Внаслідок ДТП автомобілю Mersedes-Benz було завдано механічних ушкоджень, що підтверджується актом огляду транспортного засобу. Згідно до калькуляції № 1.003.14.0 від 24.12.2014р. матеріальний збиток становить суму 6041,28грн.

Як вказує позивач у позовній заяві, згідно до Європротоколу дорожньо транспортна пригода сталась внаслідок недотримання водієм ОСОБА_4 дистанції під час руху автомобіля (ч.2 ст. 122 КУпАП).

На виконання договірних зобовязань позивач платіжним дорученням № 150207 від 06.01.2015р. виплатив Страхувальнику суму 5830,94грн. страхового відшкодування.

Оскільки цивільно-правова відповідальність водія IKARUS, р/номер НОМЕР_1 на момент скоєння ДТП була застрахована в ТДВ СК «Мотор Гарант» за полісом № АС/0070326, тому відповідач за доводами позивача повинен відшкодувати завдану шкоду у сумі 5830,94грн.

Посилаючись одночасно на ст. 993, ч.1 ст. 1191 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування», ст.ст. 9, 22, 36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивач просить позов задовольнити.

ОСОБА_1 з додатковою відповідальністю СК «Мотор Гарант» (відповідач у справі) у повному обсязі заперечив проти позову.

Так, у письмовому відзиві відповідач зазначив наступні обставини. Позивач помилково посилається на приписи ст. 1191 ЦК України у якості правового обгрунтування підстави позову, оскільки не розрізняє поняття «регрес» від поняття «суброгація». Так, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобовязанні (заміна кредитора) зі збереженням самого зобовязання. У випадку ж регресу одне зобовязання замінює собою інше зобовязання, але переходу права від одного кредитора до іншого не відбувається. Регрес регулюється нормами ст. 1191 ЦК України, а суброгація у відповідності до ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування».

Відповідач також зазначає, що в позовній заяві вказано, що ДТП сталась за участі автомобіля IKARUS, р/номер НОМЕР_1, однак в Повідомленні про настання події та заяві про виплату страхового відшкодування і Страховому акті від 05.01.2015р. визначено, що ДТП сталось за участю автомобіля IKARUS, р/номер НОМЕР_2 (тобто зазначений інший реєстраційний номер).

Відповідач вказує, що у відповідності до ст. 6 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталась за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за заподіяну шкоду.

Підставами для цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду є одночасна наявність наступних умов в їх сукупності:

-наявність майнової шкоди;

-протиправність поведінки (у вигляді дії чи бездіяльності);

-вини особи (ст. 1166 Цивільного кодексу України);

-причинного звязку між шкодою та протиправною поведінкою особи заподіювача шкоди.

Відсутність хоча б однієї з зазначених умов виключає притягнення особи до цивільно-правової відповідальності.

Як свідчить ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана одному з володільців із вини іншого відшкодовується винним; не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини; за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення; у разі відсутності вини володільців у взаємному завданні шкоди жоден з них не має права на відшкодування шкоди.

Таким чином, як вказав відповідач, для притягнення до цивільно-правової відповідальності істотною обставиною є встановлення вини осіб у заподіянні шкоди.

В даному випадку учасниками ДТП за наслідками останнього було складено Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду Європротокол.

В порушення вимог Інструкції щодо заповнення Повідомлення про дорожньо транспортну пригоду, яка прямо забороняє вносити зміни до узгодженого Європротоколу після його заповнення, позивачем до позовної заяви був доданий Європротокол, до якого після його заповнення і розділення між учасниками ДТП, були невстановленою особою внесені зміни, оскільки у сторінці Європротоколу, наявного у ОСОБА_4 (і відповідача) відсутні будь-які дані про вчинення ДТП з вини водія ОСОБА_4 Тому твердження позивача про те, що у відповідності до Європротоколу ДТП сталася внаслідок недотритмання водієм ОСОБА_4 дистанції під час руху автомобіля, є безпідставним, а тому, відповідно, відсутні підстави для відшкодування шкоди відповідачем у справі у сумі 5830,94грн., що прямо випливає зі ст. 32 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Також у відзиві відповідач зазначив, що позивачем невірно здійснений розрахунок шкоди (навіть якщо припустити наявність підстав для її відшкодування), оскільки в порушення приписів ст. 12 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивачем не зменшено заявлене до стягнення страхове відшкодування на суму франшизи.

За наявності зазначених обставин, просить у позові відмовити.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 10.05.2016 р. порушено провадження у справі № 908/1275/16, розгляд якої призначено на 31.05.2016 р. Від сторін були витребувані докази, необхідні для вирішення спору; явка представників сторін була визнана судом обовязковою.

До судового засідання 31.05.2016р. представник позивача не зявився. Натомість 27.05.2016р. надав до суду клопотання про проведення судового засідання у режимі відеоконференції. Ухвалою господарського суду від 27.05.2016р. клопотання позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції було залишено без задоволення, як процесуально безпідставне, оскільки: по-перше, заявником був пропущений встановлений статтею 74-1 ГПК України семиденний процесуальний строк для звернення до суду із таким клопотанням; по-друге, з огляду на пропуск позивачем встановленого процесуального строку для звернення із таким клопотанням, суд позбавлений можливості та часу вчинити дії щодо підготовки проведення судового засідання в режимі відеоконференції та повідомити сторони про проведення судового засідання в такому режимі; по-третє, обставини справи потребують витребування і дослідження в судовому засіданні за участі представників сторін доказів, які мають значення для вирішення спору, що унеможливлює проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Представник відповідача зявився до судового засідання 31.05.2016р. та підтримав у повному обсязі доводи відзиву на позовну заяву.

Ухвалою господарського суду від 31.05.2016р. на підставі ст. 77 ГПК України розгляд справи було відкладено на 21.06.2016р. Цією ухвалою від позивача судом були витребувані наступні докази: письмові заперечення на відзиві відповідача (по кожному з наведених відповідачем доводів) із нормативно-правовим обгрунтуванням правової позиції позивача; письмовий розрахунок стягуваної суми (із урахуванням безумовної франшизи у сумі 510грн.); засвідчені копії: постанови суду загальної юрисдикції про притягнення винної у скоєнні ДТП особи до відповідальності; Довідку ДАЇ, складену за фактом скоєння ДТП та протоколу ДАЇ про огляд місця ДТП (за наявності) або довідку за підписом уповноваженої особи про відсутність зазначених доказів. Також суд зобовязав позивача забезпечити явку компетентного та повноважного представника.

До судового засідання 21.06.2016р. представник позивача також не зявився. Натомість 17.06.2016р. позивач повторно надав до суду клопотання про проведення судового засідання у режимі відеоконференції. Ухвалою господарського суду від 21.06.2016р. (із урахуванням того, що період часу з 18 по 20 червня 2016р. включно є вихідними днями) клопотання позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції було залишено без задоволення, як процесуально безпідставне, оскільки : по-перше, заявником був пропущений встановлений статтею 74-1 ГПК України семиденний процесуальний строк для звернення до суду із таким клопотанням; по-друге, з огляду на пропуск позивачем встановленого процесуального строку для звернення із таким клопотанням, суд позбавлений можливості та часу вчинити дії щодо підготовки проведення судового засідання в режимі відеоконференції та повідомити сторони про проведення судового засідання в такому режимі; по-третє, обставини справи потребують витребування і дослідження в судовому засіданні за участі представників сторін доказів, які мають значення для вирішення спору, що унеможливлює проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Крім того, від позивача до господарського суду 21.06.2016р. надійшло письмове клопотання про залучення до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_3 та у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4 Клопотання мотивоване посиланням на ст. 27 ГПК України та на ту обставину, що оскільки ОСОБА_3 і ОСОБА_4 є учасниками ДТП, тому надання останніми пояснень стосовно обставин ДТП може допомогти дослідити усі обставини справи.

Представник відповідача заперечив проти клопотання, оскільки в розумінні ст. 27 ГПК України рішення суду не може вплинути на права або обовязки зазначених осіб по відношенню до сторін.

Розглянувши клопотання позивача про залучення третіх осіб, суд не знаходить підстав для його задоволення з огляду на наступне.

У відповідності до ст. 27 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обовязки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора або з ініціативи господарського суду.

В даному випадку рішення суду у справі № 908/1275/16 про стягнення з відповідача (юридичної особи) на користь позивача (юридичної особи) суми 5830,94грн. (в разі задоволення позову) або про відмову у стягненні суми 5830,94грн. (у разі відмови у позові), ніяким чином не може вплинути на права або обовязки ОСОБА_3 (фізичної особи) по відношенню до позивача та, відповідно, ОСОБА_4 (фізичної особи) по відношенню до відповідача.

В самому клопотанні позивачем не наведено будь-якого обгрунтування можливості впливу судового рішення на права або обовязків зазначених фізичних осіб по відношенню до сторін.

В обгрунтування клопотання позивач послався лише на можливість надання пояснень цими особами щодо обставин ДТП. Однак, відповідно до ст. 33, ст. 34 ГПК України обовязок доведення належними і допустимими доказами своїх вимог та заперечень покладено на сторони у справі, тобто на позивача і відповідача. Зокрема обовязком саме позивача є доведення обгрунтованості своїх вимог шляхом надання відповідних доказів. Діючий ГПК України не передбачає обовязок третіх осіб доводити правомірність позовних вимог, заявлених позивачем. Натомість ст. 27 ГПК України передбачає лише одну підставу, достатню для залучення третьої особи вплив судового рішення на її права або обовязки по відношенню до сторін. Можливість такого впливу позивач у клопотанні не обгрунтував жодним чином.

Клопотання позивача є процесуально необгрунтованим, безпідставним, а тому залишено судом без задоволення.

Представник відповідача в судовому засіданні 21.06.2016р. в повному обсязі заперечив проти доводів позовної заяви та просив відмовити у позові.

В судовому засіданні 21.06.2016р. прийнято ухвалу про залишення позову без розгляду на підставі п.5 ч.1 ст. 81 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає залишенню без розгляду, з наступних підстав.

Матеріали справи свідчать, що 25.12.2013р. між ПАТ СК «АХА Страхування» (позивачем) та ОСОБА_3 (Страхувальником) був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту № CON/I/CASCS/027Га/13зп, за яким були застраховані майнові інтереси Страхувальника, повязані з володінням, користуванням і розпорядженням наземного транспортного засобу - автомобіль Mersedes-Benz, р/номер АР 8848ВХ.

Як вказав позивач, 23.12.2014р. у м.Запоріжжя по вул Гагаріна сталася дорожньо транспортна пригода за участю автомобіля Mersedes-Benz, р/номер АР 8848ВХ під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля IKARUS, р/номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4

Внаслідок ДТП автомобілю Mersedes-Benz було завдано механічних ушкоджень, що підтверджується актом огляду транспортного засобу. Згідно до калькуляції № 1.003.14.0 від 24.12.2014р. матеріальний збиток становить суму 6041,28грн.

Як вказує позивач у позовній заяві, згідно до Європротоколу дорожньо транспортна пригода сталась внаслідок недотримання водієм ОСОБА_4 дистанції під час руху автомобіля (ч.2 ст. 122 КУпАП).

На виконання договірних зобовязань позивач платіжним дорученням № 150207 від 06.01.2015р. виплатив Страхувальнику суму 5830,94грн. страхового відшкодування.

Оскільки цивільно-правова відповідальність водія IKARUS, р/номер НОМЕР_1 на момент скоєння ДТП була застрахована в ТДВ СК «Мотор Гарант» за полісом № АС/0070326, тому відповідач, за доводами позивача, повинен відшкодувати завдану шкоду у сумі 5830,94грн.

Посилаючись одночасно на ст. 993, ч.1 ст. 1191 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування», ст.ст. 9, 22, 36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивач просить позов задовольнити.

Слід зазначити, що у відповідності до ст. 6 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталась за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за заподіяну шкоду.

Підставами для цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду є одночасна наявність наступних умов в їх сукупності:

-наявність майнової шкоди;

-протиправність поведінки особи (у вигляді дії чи бездіяльності);

-вини особи (ст. 1166 Цивільного кодексу України);

-причинного звязку між шкодою та протиправною поведінкою особи заподіювача шкоди.

Відсутність хоча б однієї з зазначених умов виключає притягнення особи до цивільно-правової відповідальності.

Як свідчить ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана одному з володільців із вини іншого відшкодовується винним; не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини; за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення; у разі відсутності вини володільців у взаємному завданні шкоди жоден з них не має права на відшкодування шкоди.

Таким чином обставина наявності або відсутності вини ОСОБА_4 в скоєнні ДТП входить до предмету судового дослідження у справі про відшкодування завданої внаслідок ДТП шкоди.

Слід зазначити, що з 19 вересня 2011 року Законом України «Про обовязкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» запроваджений механізм спрощеного оформлення ДТП, який передбачає можливість оформлення дорожньо-транспорної пригоди без повідомлення відповідних підрозділів МВС України.

Суд зауважує, що результати дорожньо транспортної пригоди були оформлені Повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду від 23.12.2014р. (Європротокол).

Порядок та умови заповнення Повідомлення про ДТП регламентовані «Інструкцією щодо заповнення Повідомлення про дорожньо транспортну пригоду», затвердженої Протоколом Президії МТСБУ від 11.08.2011р. № 274/2011.

Пунктом 3 Інструкції передбачено, що при складанні Повідомлення використовується тільки один комплект документів, що складається з трьох аркушів: титульної сторінки, оригіналу та копії повідомлення будь-якого учасника ДТП.

Пунктом 6 Інструкції передбачено, що виправлення у Повідомленні категорично забороняються. Замість зіпсованого бланку заповнюється інший. Тільки після підписання Повідомлення водіями учасниками ДТП, аркуші розділяються для кожного із водіїв.

Згідно до пунктів 7.8., 7.10, 7.11 Інструкції визначено вимоги щодо змісту Повідомлення, а саме: у пункті 10 стрілкою необхідно вказати напрям і місце початкового удару (первинного контакту); у пункті 12 (клітинки 1-17) відмічаються знаком «Х» обставини, які відносяться та характеризують ДТП; у пункті 13 відображаються: розташування транспортних засобів А і В на момент настання ДТП, стрілками напрямок їх руху, дорожні знаки та розмітка, назва вулиць або доріг.

Судом оглянуто примірник Повідомлення про дорожньо транспортну пригоду (Європротокол) від 23.12.2014р. (наданий позивачем до позовної заяви) а.с.21 та оглянуто примірник цього Повідомлення, наданого відповідачем в судових засіданнях а.с. 56.

За своїм змістом Примірник повідомлення (наданий позивачем) та Примірник повідомлення (копія за п. 3 Інструкції, наданий відповідачем) відрізняються за своїм змістом, а саме: пункт 9 Повідомлення, наданого позивачем містить позначку «Х» у графі «під час руху в одному і тому ж напрамку, але в іншій смузі»; пункт 10 містить позначку «Х» у графі «під час зміни смуг»; в той же час у примірнику Повідомлення (копія за п.3 Інструкції), наданого відповідачем і безпосередньо оглянутого судом в судовому засіданні, будь-які позначки у пунктах 9, 10 відсутні.

З огляду на зазначені відмінності у Повідомленні, не є можливим стверджувати про наявність вини водія ОСОБА_4 у скоєнні ДТП, про що позивач вказував у позовній заяві.

Як пояснив представник відповідача в судовому засіданні 21.06.2016р., оскільки Інструкцією щодо заповнення Повідомлення про дорожньо транспортну пригоду, заборонено вносити зміни до Повідомлення (Європротоколу) після його підписання учасниками, а Повідомлення, надане позивачем відрізняється за змістом від Повідомлення, наданого відповідачем (останнє не містить позначок, які наявні у Повідомленні позивача), тому невстановленою особою після підписання і розєднання аркушів Повідомлення, до Повідомлення (Європротоколу), який наявний у позивача були внесені зміни, що є неприпустимим і свідчить про його підроблення.

Додатково слід зазначити, що в Повідомленні про ДТП (Європротоколі), як наданого позивачем так і наданого відповідачем, в порушення вимог зазначеної Інструкції, взагалі не заповнені наступні пункти: 1 (час ДТП), 12 (щодо пояснення схеми ДТП водієм ТЗ «А»; не зазначено кількості відмічених хрестиком клітинок (що не дозволяє встановити фактичні обставини ДТП).

Крім того, правова підстава заявленого позову регліментується посиланням позивача . на ст. 993, ч.1 ст. 1191 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування». Однак, від дня страхового випадку, внаслідок заміни кредитора у зобов'язанні відшкодування шкоди, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах загального строку позовної давності переходить право вимоги до особи, яка відповідальна за завдані страхувальнику збитки.

Страхувальник, який зазнав майнової шкоди в деліктному правовідношенні, набуває право вимоги відшкодування до заподіювача і строк такої вимоги починає спливати у момент заподіяння шкоди. При цьому, у зв'язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика переходить право вимоги (права кредитора) до винної особи.

При цьому регрес (як обгрунтовано вказав у відзиві відповідач) регулюється нормами ст. 1191 ЦК України, в той час, як суброгація регулюється ст.ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування».

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постановах від 23.03.2016р. у справі № 6-2598цс15, від 25.12.2013 року у справі № 6-112пс13, від 23.09.2015 року у справі № 3-303гс15, а також у постанові Вищого господарського суду України від 23.12.2015 року у справі № 910/12679/15.

В позовній же заяві позивачем не визначено яку саме правову підставу для відшкодування шкоди він просить застосувати суд: або в порядку регресу (за ст. 1191 ЦК України) або в порядку суброгації (за ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування»). Тобто позивачем зазначені правові підстави не відокремлюються і за його доводами є тотожніми.

Також слід зазначити, що у відповідності до ст. 12 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. При цьому в позовній заяві позивачем не вказано на факт зменшення заявленої до стягнення з відповідача суми 5830,94грн. страхового відшкодування на суму франшизи.

Таким чином, аналіз вказаних норм права та обставин справи свідчить, що для вирішення спору у даній справі до предмету судового дослідження входять наступні обставини:

- наявність або відсутність вини особи (ОСОБА_4І.) у заподіянні шкоди;

- належне визначення позивачем правової підстави заявленого позову (тобто

визначення норм матеріального права, на підставі яких позивач просить стягнути страхове відшкодування: або в порядку регресу або в порядку суброгації);

- подання належного і допустимого доказу (розрахунку завданої шкоди із

урахуванням франшизи) у підтвердження розміру стягуваної суми з відповідача.

З метою дослідження вказаних обставин справи, ухвалами господарського суду від 10.05.2016р. та від 31.05.2016р. судом була визнана обовязковою явка представника позивача до судових засіданнь, які відповідними ухвалами були призначені на 31.05.2016р. та на 21.06.2016р.

Позивач вимог суду не виконав, до судових засіданнь 31.05.2016р., 21.06.2016р. представник позивача не зявився.

Також ухвалами суду від 10.05.2016р., від 31.05.2016р. від позивача були витребувані, у тому числі: оригінали документів, доданих до позовної заяви; довідку за підписом керівника та головного бухгалтера про розмір заборгованості відповідача станом на дату слухання справи в суді; письмові заперечення на відзив відповідача (по кожному з наведених відповідачем доводів) із нормативно-правовим обгрунтуванням правової позиції позивача; письмовий розрахунок стягуваної суми (із урахуванням безумовної франшизи).

При цьому письмові заперечення на відзив відповідача та письмовий розрахунок

стягуваної суми були витребувані з метою дослідження саме обставин справи, які безпосередньо входять до предмету судового дослідження і які збігаються із доводами відповідача, викладеними у відзиві на позовну заяву щодо: наявності або відсутності вини особи (ОСОБА_4І.) у заподіянні шкоди; необхідності належного визначення позивачем правової підстави заявленого позову (тобто визначення норм матеріального права, на підставі яких позивач просить стягнути страхове відшкодування: або в порядку регресу або в порядку суброгації); необхідності подання належного і допустимого доказу (розрахунку завданої шкоди із урахуванням франшизи) у підтвердження розміру стягуваної суми з відповідача.

Позивач надав письмові пояснення (вих. № 10217/01471/УБК від 27.05.2016р., № 2/01471/УБК від 16.06.2016р.), однак зазначені пояснення носять формальний характер і не містять жодних доводів щодо: наявності вини особи (ОСОБА_4І.) у заподіянні шкоди і доказів в обгрунтування; визначення позивачем правової підстави заявленого позову (тобто визначення норми матеріального права, на підставі якої позивач просить стягнути страхове відшкодування: або в порядку регресу або в порядку суброгації); розрахунку завданої шкоди із урахуванням франшизи у підтвердження розміру стягуваної суми з відповідача.

Слід зазначити, що витребувані судом документи та необхідність явки представника позивача мають істотне значення для вирішення спору по суті, оскільки: лише за наявності документального підтвердження факту усунення розбіжностей між примірником Повідомлення про дорожньо транспортну пригоду (Європротокол) від 23.12.2014р. (наданого позивачем до позовної заяви) а.с.21 та оглянутого судом примірника цього Повідомлення, наданого відповідачем а.с. 56, може бути доведено факт наявності або відсутності вини ОСОБА_4 у заподіянні ДТП і, як наслідок, мати наявну або відсутню підставу для задоволення позову про стягнення шкоди; лише за наявності правової підстави позову, суд може визначити обгрунтованість (необгрунтованість) заявленої позовної вимоги; за наявності розрахунку стягуваної суми суд може визначити належний до стягнення розмір відшкодування заподіяної шкоди.

Явка представника позивача була двічі визнана судом обовязковою з метою спростування вказаних розбіжностей та належного дослідження усіх обставин справи, що мають істотне значення для вирішення спору.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

У відповідності до вимог ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

За змістом ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Аналіз загальних засад господарського судочинства і порядку оцінки доказів дає підстави дійти до висновку, що відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, господарські суди повинні у мотивувальній частині рішення (ухвали) навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом.

Відповідно до п. 5 ст. 81 ГПК України, господарський суд залишає позов без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані господарським судом матеріали, необхідні для вирішення спору, або представник позивача не з'явився на виклик у засідання господарського суду і його нез'явлення перешкоджає вирішенню спору.

Згідно до п.4.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України», при вирішенні питання щодо залишення позову без розгляду (стаття 81 ГПК) господарським судам слід мати на увазі, що застосування пункту 5 цієї статті можливо лише за наявності таких умов:

- додаткові документи вважаються витребуваними, тільки якщо про це зазначено у відповідному процесуальному документі;

- витребувані документи чи явка представника позивача дійсно необхідні для вирішення спору;

- позивач не подав витребувані документи або не направив свого представника в засідання господарського суду без поважних причин.

Ненадання витребуваних судом документів (доказів) та неявка в судові засідання представника позивача, не надає можливості розглянути справу № 908/1275/16 по суті позовних вимог.

З огляду на викладене позов підлягає залишенню без розгляду в порядку п. 5 ч.1 ст.81 ГПК України.

Суд додатково зазначає, що у відповідності з ч. 4 ст. 81 ГПК України, після усунення обставин, що зумовили залишення позову без розгляду, позивач має право знову звернутися з ним до господарського суду в загальному порядку.

У відповідності до ст. 7 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011р. № 02/163- та п. 11 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 25.08.2011 р. № 01-061175/2011, сума 1378,00 грн. сплаченого судового збору підлягає поверненню позивачу (за наявності факту подання ним відповідної письмової заяви).

Керуючись п. 5 ст. 81, ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування», м.Київ про стягнення з ОСОБА_1 з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Мотор Гарант», м.Запоріжжя суми 5830,94 грн. страхового відшкодування залишити без розгляду.

За наявності відповідної письмової заяви - видати ухвалу Приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «АХА Страхування», м.Київ про повернення із Державного бюджету України суми 1378,00 грн. судового збору сплаченого платіжним дорученням № 238603 від 27.04.2016 р.

Суддя М.В. Мірошниченко