ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" червня 2016 р.Справа № 916/363/16
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді В.Б. Туренко

суддів В.Т. Пироговського, С.В. Таран (на підставі розпорядження в.о. керівника апарату суду від 01.06.2016р. №306 щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи та протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 01.06.2016р.)

при секретарі судового засідання: А.В. Земляк

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1

від відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України»

на рішення господарського суду Одеської області від 25.04.2016 року

у справі № 916/363/16

за позовом Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Котовське зерно»

про зобовязання повернути майно та стягнення 128760,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2016 року Публічне акціонерне товариство «Державна продовольчо-зернова корпорація України» звернулось до місцевого господарського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Котовське зерно» про зобовязання повернути безпідставно списане зерно пшениці 3 класу у кількості 157270,00 кг.; стягнення 93414,28 грн. пені, 35345,94 грн. штрафу, загалом 128760,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням умов договору складського зберігання зерна від 14.07.2014р. №16/14, ч. 2 ст. 530, ч. 1 ст. 942, ч. 1 ст. 949, ч. 1 ст. 957 Цивільного кодексу України, ч. 2 ст. 221, ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України, п.п. 1.1., 1.13 розділу VIII Інструкції про ведення обліку й оформлення операцій із зерном і продуктами його переробки на хлібоприймальних та зернопереробних підприємствах, затвердженої наказом Міністерства аграрної політики від 13.10.2008р. №661.

У відзиві на позов, відповідач зазначив про його необґрунтованість.

Рішенням господарського суду Одеської області від 25.04.2016р. (суддя Оборотова О.Ю.), оформленим відповідно до вимог ст. 84 ГПК України 04.05.2016р., у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погодившись з рішенням суду, позивач 20.05.2016р. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив його скасувати, позов задовольнити повністю, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 03.03.2016р. скаргу прийнято до провадження із призначенням до розгляду. Цією ж ухвалою скаржнику відновлено пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просив у її задоволенні відмовити, а рішення залишити без змін.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, судова колегія зазначає наступне.

14.07.2014р. між ТОВ «Котовське зерно» (Зерновий склад) та ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» (Поклажодавець) укладено договір складського зберігання зерна від № 16/14, згідно умов якого з урахуванням додаткової угоди до договору від 01.03.2015р. №1, Поклажодавець зобовязався передати зерно на Зерновий склад, який в свою чергу зобовязався прийняти таке зерно пшениці 2 кл., пшениці 3 кл., ячмінь 3 кл. для сушіння, очищення, зберігання та відвантаження на визначених цим договором умовах, і в установлений строк повернути його Поклажодавцеві або особі, зазначеній ним, як одержувач у стані, передбаченому цим договором та законодавством.

Відповідно до п.п. 3.1.1., 3.1.2. договору Зерновий склад зобовязався прийняти від Поклажодавця зерно фактичної вартості; визначити якість зерна в лабораторії Зернового складу за чинними методиками і показниками, встановленими Державними стандартами.

За змістом п. 6.1. договору, останній набирає чинності з моменту його укладення і діє до 01.05.2015р.

Договір підписано та скріплено печатками сторін (а.с. 11-14 т.1).

Як вбачається з складських квитанцій Поклажодавець фактично передав на зберігання зерно пшениці 3 класу у кількості 9300000,00 кг. (а.с. 15-18 т.1).

В період з серпня 2014р. по липень 2015р. Зерновим складом надавались послуги Поклажодавцю щодо зберігання та відвантаження зерна пшениці 3 класу, про що свідчать акти надання послуг №№115, 143, 185, 227, 251, 7, 8, 39, 40, 71, 70, 90, 103, 102, 154, 155, 196, 195, 207, 208 (а.с. 19-33 т.1).

В матеріалах справи наявні рахунки на оплату із посиланням на договір від 14.07.2014р. №16/14 (а.с. 39-67 т.1).

За твердженням позивача, акти наданих послуг та рахунки містять інформацію виключно щодо надання послуг із зберігання та відвантаження зерна пшениці 3 класу.

ТОВ «Котовське зерно» направило на адресу ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» акт-розрахунок від 10.07.2015р. №8, за яким Зерновим складом списано зерно пшениці 3 класу у кількості 157270,00 кг, а саме: за рахунок зниження вологості 129900,00 кг, за рахунок зниження смітної домішки 18600,00 кг, за рахунок природнього убутку 8770,00 кг (а.с. 68 т.1).

ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» не погодилось із зазначеним актом та звернулось до Зернового складу з листом від 10.07.2015р. №130-4-12/3459 із запереченнями та вимогою повернути необґрунтовано списане зерно пшениці 3 класу у кількості 157270,00 кг (а.с. 69 т.1).

Як передбачено п. 3.1.3 договору від 14.07.2014р. №16/14 Зерновий склад зобовязаний надати додаткові послуги у разі одержання від Поклажодавця письмового замовлення на такі послуги.

Поклажодавець не звертався до Зернового складу із проханням здійснити очищення та/або сушіння зерна пшениці 3 класу, яке належить ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України», оскільки якісні показники такого зерна відповідали нормам чинного законодавства України.

За наведених обставин, ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» звернулась до місцевого господарського суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог повністю, суд першої інстанції виходив зі слідуючого.

За змістом ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, у т.ч. із договорів.

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних вимогах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Статтями 626, 628, 629 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обовязковим для виконання сторонами.

Пунктом 10 ст. 1 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні» встановлено, що зберігання зерна це комплекс заходів, які включають приймання, доробку, зберігання та відвантаження зерна.

За приписами ст. ст. 24, 33 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні» зерновий склад зобов'язаний вживати усіх заходів, передбачених цим Законом, нормативно-правовими актами, договором складського зберігання зерна, для забезпечення схоронності зерна, переданого йому на зберігання. За втрату, нестачу чи пошкодження зерна, прийнятого на зберігання, зерновий склад несе відповідальність на підставах, передбачених законодавством.

Згідно Інструкції №9-7-88 по зберіганню зерна, маслонасіння, борошна і крупи, затвердженої наказом Міністерства хлібопродуктів СРСР від 24.06.1988 року, зерно що надходить на підприємство піддають обробці (очищенню, сушінню, охолодженню, знезараженню та ін.) в терміни, що забезпечують зберігання його якості.

З настанням осіннього похолодання на підприємствах проводяться роботи з переводу зерна на зимові умови зберігання з використанням всіх технічних засобів підприємства у відповідності до раніше розробленого плану. Черговість охолодження партій зерна встановлюється в залежності від їх стану по вологості, температурі та забрудненості.

Охолодження зерна проводять: на стаціонарних чи переносних установках активного вентилювання, шляхом пропуску зерна через зерноочищувальні машини, зерносушарки, шляхом провітрювання приміщень. Охолодженим першого ступеня вважаються партії зерна, що мають температуру зернової маси від +10 до 0С, охолодженим другого ступеня - партії зерна з температурою нижче 0С по всіх прошарках зернової маси.

Крім того, Інструкцією по боротьбі з шкідниками хлібних запасів №9-1- 80, затвердженою наказом Міністерства заготівель СРСР №41 від 13.02.1980 року, передбачено, що основу системи заходів по захисту хлібопродуктів від шкідників, які здійснюються на хлібоприймальних та зернопереробних підприємствах повинні складати профілактичні та господарські заходи, що передбачають високу культури зберігання, обробки та переробки зернових продуктів, зокрема: систематичне проведення обстеження за станом зерна, що зберігається та продуктів його переробки, своєчасне та ефективне знезараження зерна та зерно продуктів у випадку виявлення їх зараження шкідниками.

Господарський суд Одеської області встановив, що з моменту надходження зерна на підприємство протягом всього періоду його зберігання організується систематичний контроль за якістю та станом кожної партії. Контроль проводять за температурою зерна, вологістю, зараженістю шкідниками хлібних запасів, запахом, кольором та іншими показниками якості, що встановлюються чинною нормативно-технічною документацією.

Таким чином, діючими нормативними актами передбачено, що зберігання зерна передбачає обовязковий комплекс заходів, направлених на збереження його якісних характеристик протягом всього часу зберігання.

За твердженням ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» згідно з п. 1.11 розділу VIII Інструкції про ведення обліку й оформлення операцій із зерном і продуктами його переробки на хлібоприймальних та зернопереробних підприємствах, затвердженої наказом Міністерства аграрної політики від 13.10.2008 1А 661 обґрунтованість втрати встановлюється відповідно до досягнутого при зберіганні та доопрацюванні поліпшення якості та норм природного убутку при зберіганні. Проведені операції з очищення і доопрацювання зерна підтверджуються актами встановленої форми.

Господарським судом Одеської області встановлено, що ТОВ «Котовське зерно» на підтвердження проведення операцій з очищення і доопрацювання зерна надало акти форми №34 на охолодження та дегазацію зерна. Зазначені документи дійсно не заповнювались в повному обсязі та не надавались Поклажодавцеві, а інформація про їх проведення не вносилась до акту-розрахунку від 10.07.2015р. №8, так як доробка зерна як окремий технологічний процес не проводилась, було здійснено лише освіження, охолодження та дегазацію зерна (освіження проводилось шляхом переміщення пшениці зі складу в склад, охолодження шляхом пропуску пшениці через зерносушарку ДСП-32 з використанням зовнішнього повітря).

Вказані заходи не передбачають обовязкового складання акту доробки за формою №34, тому акти на охолодження та дегазацію зерна були складені виключно для внутрішнього користування із внесенням лише необхідних даних та не включені до акту-розрахунку.

За умовами п. 1.3. розділу 3 Інструкції про ведення обліку й оформлення операцій із зерном і продуктами його переробки на хлібоприймальних та зернопереробних підприємствах, затвердженої Міністерством Аграрної політики України 13.10.2008р. за № 661 (далі Інструкція) основними операціями із доробки зерна в елеваторах (складах) є його очищення, сушіння, вентилювання, знезараження. Послідовність проведення доробки визначається можливостями технологічної схеми під час здійснення обовязкового комплексу заходів, направлених на збереження якісних характеристик зерна.

Інструкцією визначено, що після прийняття зерна на зберігання підприємство проводить технологічні операції щодо забезпечення його кількісного та якісного зберігання.

З урахуванням наведеного, судом першої інстанції правильно встановлено, що комплекс заходів, проведений ТОВ «Котовське зерно», який супроводжує собою процес зберігання зерна не був окремим технологічним процесом, а тим більше додатковою послугою. Охолодження та дегазація зерна були необхідними для збереження його кількісних та якісних показників, а також передбачена чинними нормативно-правовими актами.

З вересня 2014р. по листопад 2014р. при переході на зимові умови зберігання, здійснювалось охолодження зерна, в результаті цього процесу показник вологості знизився з 14 % до 12,8 %, а показник смітної домішки з 2 % до 1,8 %.

Крім того, в результаті обстеження зерна виявлено шкідника - амбарного довгоносика, у звязку із чим у березні - травні 2015 року здійснено дегазацію зерна, в результаті якої середня вологість зменшена з 12,8% до 12,6 %.

За змістом розділу VII Інструкції для контролю за зберіганням зерна і визначенням закономірності убутку в масі зерна на зернових складах ведеться кількісно-якісний облік зерна в розрізі культур, класів, років урожаю, місць зберігання та матеріально відповідальних осіб. Кількісно-якісний облік (форма № 36) ведеться в загальних книгах кількісно-якісного обліку та окремо за кожним особовим рахунком власника. Форма № 36 заводиться на кожного окремого власника (особові рахунки), в яку на підставі первинних документів заносяться дані про рух хлібопродуктів власника (надходження на підприємство та відпуск за його межі, переоформлення, списання відходів при проведенні доробки).

Відповідно до форми №36 ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України», в яку внесено дані про якісні показники відвантажуваного зерна на підставі посвідчень про якість зерна відсоток вологи та сміттєвої домішки зерна, яке зберігалось на підставі договору від 14.07.2014р. № 16/14 складали 12,78 % та 1,79 % відповідно. Вказані показники були досягнуті внаслідок вжитих заходів по зберіганню зерна.

Враховуючи вказані якісні характеристики зерна під час складання акту-розрахунку від 10.07.2015р. №8 здійснено розрахунки убутку зерна за рахунок покращення якості (зниження вологості та смітної домішки) за формулами, які міститься у додатках до Інструкції.

На підставі розрахунків встановлено, що: убуток в масі за рахунок зниження вологості склав 1,4 %, що у перерахунку на масу складає 130200 кг (1,4% х 9300000/100 = 130200); убуток в масі за рахунок зниження смітної домішки склав 0,2 %, що у перерахунку на масу складає 18600 кг (0,2% х 9300000/100 = 18600).

Згідно з нормами природнього убутку зерна, продуктів його переробки, насіння трав, кормів травяних, штучно сушених, насіння маслічних культур при зберіганні на підприємствах системи Міністерства хлібопродуктів СРСР, затвердженого постановою Державного комітету СРСР з матеріально-технічного забезпечення від 07.01.1986р. №4 розраховано ще один показник, який враховується при оформленні зачистки зерна і продукції - природній убуток зерна при зберіганні.

Розрахунок природнього убутку:

Згідно даних щодо суми щоденних залишків зберігання поділених на загальну масу зерна в центнерах (20255733/ 93000 = 218) розраховується середній термін зберігання у днях. Для застосування зазначених норм, середній термін зберігання визначається у місяцях (218/30 = 7,3 місяців). При такому терміні зберігання, відсоток убутку складає 0,096.

Отже, природній убуток зерна в кількості 9300000 тон за 7,3 місяці зберігання складає 8928 кг ( 9300000*0.096/100 = 8928).

Згідно листа Управління агропромислового розвитку Котовської районної державної адміністрації від 11.03.2016р. №01-09/48 ТОВ «Котовське зерно» в ході виконання договору складського зберігання від 14.07.2014р. №16/14 вживало заходів щодо належного зберігання зерна в кількості 9300000 тон, а відтак загальний убуток в масі в кількості 157270 кг. (за рахунок пониження вологості - 129900 кг., зниження смітної домішки (0,2%) - 18600 кг., природного убутку при зберіганні - 8770 кг) є обґрунтованим та відповідає технологічним вимогам щодо зберігання зерна (а.с. 180 т.1).

Таким чином, на виконання умов договору від 14.07.2014р. №16/14 ТОВ «Котовське зерно» на протязі всього часу дії договору здійснювало технологічний процес зберігання зерна, в кількості 9300000 тон, в ході якого стався убуток в масі зерна, розмір якого склав: за рахунок зниження вологості 130200 кг., за рахунок зменшення сміттєвої домішки 18600 кг, за рахунок природнього убутку 8928 кг., всього 157728 кг.

Як вбачається з акта-розрахунку від 10.07.2015р. № 8 розмір убутку становить 157270 кг., що на 458 кг менше представлених розрахунків.

Враховуючи те, що «Котовське зерно» під час зберігання зерна проводило передбачений чинним законодавством комплекс заходів, що забезпечує збереження кількісних та якісних показників зерна, переданого на зберігання та те, що ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» не надало належних та допустимих доказів того, що списання відбулось необґрунтовано, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводи, викладені в апеляційній скарги не спростовують вищенаведеного, а відтак колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір за апеляційний перегляд не відшкодовується скаржнику.

Крім того, судова колегія зазначає, що ухвалою господарського суду Одеської області від 08.04.2016р. розгляд даної справи відкладено на 25.04.2016р. (а.с. 129 т.10). Як вбачається з протоколу судового засідання від 25.04.2016р. суд виходив до нарадчої кімнати та після виходу з неї оголосив вступну та резолютивну частини рішення у відповідності до ст. 85 ГПК України, в судовому засіданні були присутні обидва представника сторін (а.с. 205 т.1). Під час розгляду апеляційної скарги, представники сторін в судовому засіданні апеляційної інстанції 23.06.2016р. підтвердили, що прийняття рішення у даній справі відбулось саме 25.04.2016р., а відтак судова колегія вважає, що у вступній та резолютивній частини рішення та повного тексту рішення допущена описка в даті його прийняття замість 25.04.2016р. вказано 27.04.2016р., у зв'язку з чим суд апеляційної інстанції доручає місцевому господарському суду виправити допущену описку відповідно до ст. 89 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 99, 103, 105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Одеської області від 25.04.2016р. у справі №916/363/16 залишити без змін, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» - без задоволення.

Доручити господарському суду Одеської області виправити описку, допущену у даті оспореного рішення.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постанови законної сили.

Повний текст постанови складено 24.06.2016р.

Головуючий суддя В.Б. Туренко

Суддя В.Т. Пироговський

Суддя С.В. Таран