ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" червня 2016 р.Справа № 923/108/16

Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Мишкіної М.А.

суддів Будішевської Л.О., Таран С.В.

при секретарі судового засідання Бєлянкіній Г.Є.

за участю представників сторін:

від ФОП ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - за довіреністю;

від Херсонської міської ради - не з'явився

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

на рішення господарського суду Херсонської області від 08 квітня 2016 року

по справі №923/108/16

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Херсонської міської ради

про визнання договору оренди таким, що припинив дію

Сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

В судовому засіданні 21.06.2016р. згідно ст.85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

встановив:

09.02.2016р. Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі - позивач, ФОП ОСОБА_1) звернувся до господарського суду Херсонської області з позовом до Херсонської міської ради (надалі - відповідач, Херсонська міськрада), в якому просив суд визнати таким, що припинив свою дію з 29.06.2015р., Договір оренди земельної ділянки від 17.12.2010р., який укладений між ним та Херсонською міською радою.

В обґрунтування позовних вимог ФОП ОСОБА_1 зазначив, що 17.12.2010р. між ним та Херсонською міськрадою укладено договір оренди земельної ділянки строком до 29.06.2015р. У червні 2015 року позивач отримав лист з пропозицією продовжити термін дії договору та 05.06.2015р. ФОП ОСОБА_1 листом повідомив Херсонську міськраду про небажання укладати (продовжувати) термін дії договору а також висловив прохання направити уповноваженого представника для оформлення факту повернення земельної ділянки відповідачу. Незважаючи на фактичне припинення дії договору у зв'язку з закінченням строку, на який його було укладено, та те, що позивач припинив користування земельною ділянкою, відповідач до теперішнього часу не направив свого представника для оформлення факту повернення орендованої земельної ділянки.

З посиланням на норми п.1 ч.1 ст.31, ч.1 ст.19, ст.ст.13,35 ЗУ «Про оренду землі», п. «а» ч.1 ст.141 ЗК України, ст.16, 626, 631 ЦК України, ч.2 ст.20 ГК України, позивач просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

06.04.2016р. Херсонська міськрада подала місцевому господарському суду заперечення на позовну заяву, в яких просила відмовити у задоволенні позову ФОП ОСОБА_1 у повному обсязі.

Рішенням господарського суду Херсонської області від 08.04.2016р. (суддя Пінтеліна Т.Г.) в позові відмовлено повністю.

Рішення суду обґрунтовано посиланням на норми ч.1 ст.93, п.«а» ч.1 ст.141, ст.120 ЗК України, ст.13,ч.1 ст.19 ЗУ «Про оренду землі», ст.ст.626,631, 15, 16, п.2 ст.13 ЦК України, ст.ст.1,2 ГПК України та вмотивовано тим, що як вбачається із спірного договору оренди, на орендованій позивачем земельній ділянці розташоване нерухоме майно, яке належить позивачу на підставі договору купівлі продажу від 09.01.2008р. Отже, суд вважає доведеним факт знаходження на день розгляду справи нерухомого майна, яке належать Орендарю на підставі договору купівлі-продажу від 09.01.2008р. Цей факт Позивачем підтверджено і не оспорюється. Отже, позивач продовжує користуватися земельною ділянкою, наданою йому в оренду на підставі Договору оренди земельної ділянки від 17.12.2010р. Осатаній строк надання заперечень щодо поновлення договору оренди сплинув 29.05.2015р., міською радою не надавалося жодних заперечень щодо пролонгації дії договору оренди, позивач також не надав заперечень до 29.05.2015р., відповідно відповідач обґрунтовано вважає поновленим договір оренди земельної ділянки від 17.12.2010р.

Також суд в оскаржуваному рішенні зазначив, що вимога позивача встановити факт припинення укладеного договору оренди земельної ділянки комунальної форми власності, на якій знаходиться належне позивачеві нерухоме майно, може мати на меті користування земельною ділянкою безоплатно, що може порушити право органу місцевого самоврядування Херсонської міської ради як власника земельної ділянки на отримання відповідної очікуваної орендної плати. Позовна вимога визначена ФОП ОСОБА_1 як визнання таким, що припинив свою дію з 29.06.2015р. Договору оренди земельної ділянки від 17.12.2010р., що за своєю правовою природою є позовом про визнання (встановлення) судом факту. Отже обраний позивачем спосіб захисту - визнання таким, що припинив свою дію з 29.06.2015 року, Договору оренди земельної ділянки від 17.12.2010р. не забезпечить поновлення прав позивача. Крім того обраний позивачем спосіб захисту не ґрунтується на законі або договорі, ФОП ОСОБА_1 в позовній заяві, обираючи такий спосіб захисту не послався на чинне законодавство або пункт договору.

Не погодившись з рішенням суду від 08.04.2016р., ФОП ОСОБА_1 звернувся до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржене рішення та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги ФОП ОСОБА_1 зазначив, що рішення є необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з наступних підстав:

- місцевий господарський суд належним чином не дослідив та не надав належної правової кваліфікації повідомленню від 26.05.2015р. № 02-17-405, яким відповідач повідомив позивача про те, що по закінченню терміну дії договору останній має переважне право на поновлення договору на новий термін. Заява про продовження терміну оренди повинна бути подана не менш ніж за місяць до закінчення терміну дії договору оренди земельної ділянки. У випадку небажання в подальшому використовувати земельну ділянку позивач повинен: попередити орендодавця у письмовій формі;

- суд в оскаржуваному рішенні не послався на законодавство, яким керувався приходячи до висновку що строк надання заперечень щодо поновлення договору оренди сплинув 29.05.2015р., з посиланням на пункти договору оренди земельної ділянки від 17.12.2010р. Договір від 17.12.2010р. взагалі не містить умов, які б визначали обов'язок позивача повідомляти відповідача про відмову або небажання продовжувати строк дії договору;

- суд не врахував, що, оскільки між сторонами не було укладено додаткової угоди про поновлення договору оренди землі, обов'язковість якої встановлена приписами статті 33 ЗУ «Про оренду землі» та відомості про наявність якої (додаткової угоди), відповідно до правових позицій Верховного Суду України, викладених в Аналізі практики застосування судами ст. 16 ЦК України, необхідні для її державної реєстрації, з часу проведення якої настає момент поновлення договору і виникнення за ним права оренди (ст. 640 ЦК України, ст. 125 ЗК), а також наявність якої підтверджувала б волевиявлення сторін поновити спірний договір оренди земельної ділянки, то з 29.06.2015р. договір оренди земельної ділянки припинив свою дію на підставі ч.1 ст.31 ЗУ «Про оренду землі» та п. 8 Договору за закінченням строку, на який його було укладено;

- в позовній заяві та наданих поясненнях представником позивача чітко зазначено, яке саме право порушено. Так, відповідачем не визнається те, що Договір від 17.12.2010р., припинив свою дію з 29.06.2015 року, оскільки не зважаючи на те, що позивач відреагувавши на повідомлення відповідача від 26.05.2015р. № 02-17-405, своїм листом від 05.06.2015р. повідомив відповідача про небажання укладати (продовжувати) термін дії Договору, а також висловив прохання до відповідача направити уповноваженого представника для оформлення факту повернення орендованої земельної ділянки відповідачу, відповідно пунктів 21,31 Договору оренди земельної ділянки від 17.12.2010 року. З огляду на зазначене позивачем обраний спосіб, який за своєю правовою природою є визнанням наявності права (ст.20 ГК України), визнання права (ст.16 ЦК України).

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 29.04.2016р. прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено її до розгляду.

В засіданні суду апеляційної інстанції представник скаржника підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги.

Херсонська міська рада свого представника в засідання суду апеляційної інстанції не направила.

Відповідно до ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника скаржника, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення виходячи із наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в ході апеляційного перегляду, що 17.12.2010р. між Херсонською міською радою (Орендодавець) Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (Орендар) укладено Договір оренди земельної ділянки (надалі - Договір оренди від 17.12.2010р.), відповідно до умов п.1 якого Орендодавець на підставі рішення міської ради від 29.06.2010р. №1570 надає, а Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення під адміністративно-виробничою будівлею (друкарнею), яка знаходиться у АДРЕСА_1 із земель, наданих у постійне користування акціонерному товариству закритого типу «Южспецснабсбыт».

В оренду передається земельна ділянка, загальною площею 0,3362га, в тому числі: ділянка, площею 0,0894га - під капітальною забудовою; ділянка, площею 0,029га - під спорудами; ділянка, площею 0,2439га - під проїздами, проходами та площадками. На земельній ділянці розміщені об'єкти нерухомого майна, які належать Орендарю на підставі договору купівлі-продажу від 09.01.2008р. (пункти 2,3 Договору оренди від 17.12.2010р.).

Відповідно до п.5 Договору оренди від 17.12.2010р. Договір укладено на 5 (п'ять) років, строком до 29.06.2015 року. Після закінчення строку дії договору Орендар має переважне право на поновлення його на новий строк. У цьому разі Орендар повинен не пізніше ніж за 60 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово Орендодавця про намір продовжити його дію.

Згідно із п.34 Договору оренди від 17.12.2010р. зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору, спір розв'язується у судовому порядку. Дія договору припиняється у разі:закінчення строку, на який його було укладено; придбання Орендарем земельної ділянки у власність; викупу земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності у порядку встановленому, законом; ліквідації юридичної особи - Орендаря. Договір припиняється також в інших випадках, передбачених законом.

Дія договору припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов'язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом (пункт 36 Договору оренди від 17.12.2010р.).

Договір оренди від 17.12.2010р. зареєстрований в Управлінні Держкомзему у м.Херсоні Херсонської області, про що в книзі записів державної реєстрації договорів оренди вчинено запис від 29.12.2011р. №00483.

В подальшому між Херсонською міськрадою та ФОП ОСОБА_3 був складений Акт про передачу та прийом земельної ділянки в натурі.

Як вбачається з матеріалів справи, 26.05.2015р. Управління земельних відносин Департаменту містобудування та землекористування надіслало повідомлення ОСОБА_1 (№02-37-405 від 26.05.2015р.), в якому Управління повідомило ОСОБА_1 про те, що договір оренди земельної ділянки від 29.11.2011р. втрачає юридичну силу 29.06.2015р.; що по закінченню терміну дії договору він має переважне право на поновлення договору на новий термін. Заява про продовження терміну оренди повинна бути подана не менш ніж за місяць до закінчення терміну дії договору оренди земельної ділянки. Також у листі містилось застереження, що у випадку небажання ОСОБА_1 в подальшому використанні земельної ділянки він повинен, зокрема,попередити Орендодавця у письмовій формі.

05.06.2015 року ФОП ОСОБА_1 подав Херсонській міській раді лист, в якому повідомив відповідача про небажання укладати (продовжувати) термін дії Договору, а також висловив прохання до відповідача направити уповноваженого представника для оформлення факту повернення орендованої земельної ділянки Херсонській міськраді.

В обґрунтування позовних вимог ФОП ОСОБА_1 посилається на те, що:

- спірний договір оренди припинив свою дію у зв'язку із закінченням терміну, на який його було укладено;

- повідомлення ним Херсонську міську раду 05.06.2015р. про небажання продовжувати дію Договору оренди землі від 17.12.2010р.;

- ФОП ОСОБА_1 після 29.06.2015р. фактично не користується земельною ділянкою, переданою йому в оренду на підставі договору від 17.12.2010р.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду такого.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із ч.1 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Відповідно до ч.1 ст.598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно із ст.ст.1,ч.1 ст.2 ЗУ «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Згідно із ст.13 ЗУ «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Частиною 1 ст.19 ЗУ «Про оренду землі» визначено, що строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років.

Відповідно до ст.31 ЗУ «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря; смерті фізичної особи - орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки; ліквідації юридичної особи - орендаря; відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем; набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці; припинення дії договору, укладеного в рамках державно-приватного партнерства (щодо договорів оренди землі, укладених у рамках такого партнерства). Договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом. Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Пунктом «а» ч.1 ст.141 ЗК України однією із підстав припинення права користування земельною ділянкою є добровільна відмова від права користування земельною ділянкою.

В той же час, відповідно до ч.1 ст.377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Згідно із ч.1 ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Як вбачається з Договору оренди від 17.12.2010р. (пункти 2,3 Договору від 17.12.2010р.) а також не спростовувалось представником позивача в судових засіданнях суду першої та апеляційної інстанцій, ФОП ОСОБА_1 володів і наразі продовжує володіти на праві власності нерухомим майном (яке розташоване на орендованій земельній ділянці) на підставі договору купівлі-продажу від 09.01.2008р., а також користується цим майном.

Таким чином, місцевий господарський суд обґрунтовано зазначив в оскаржуваному рішенні про доведеність фактів знаходження на день розгляду справи нерухомого майна, яке належить Орендарю (ФОП ОСОБА_1) на підставі договору купівлі-продажу від 09.01.2008р., та продовження користування позивачем земельною ділянкою, наданою йому в оренду на підставі Договору оренди від 17.12.2010р.

Херсонська міська рада як власник земельної ділянки комунальної власності в силу приписів ч.1 ст.377 ЦК України, ч.1 ст.120 ЗК України позбавлена можливості укласти договір на користування спірною земельною ділянкою з іншою особою, оскільки землекористувачем земельної ділянки, яка розташована під нерухомим майном, що належить позивачу на праві власності, може бути лише ФОП ОСОБА_1

Відповідно до ст.206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка.

З огляду вищенаведеного місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні обґрунтовано зазначив про те, що Херсонська міська рада як власник земельної ділянки, якою користується ФОП ОСОБА_1, має право отримувати орендну плату.

Згідно із ч.6 ст.33 ЗУ «Про оренду землі» у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із: власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності); уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності).

Матеріали справи не містять листа-повідомлення орендодавця (Херсонської міської ради) про заперечення у поновленні договору оренди землі від 17.12.2010р., більш того у справи наявний лист Херсонської міськради на ім'я ФОП ОСОБА_1 від 23.07.2015р. з пропозицією сплатити податковий борг за користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 та звернутися до міської ради з питання продовження договірних відносин.

Отже за наявності на орендованій земельній ділянці нерухомого майна, що належить ФОП ОСОБА_1 на праві власності та відсутності заперечень з боку орендодавця (Херсонської міськради) щодо продовження дії спірного договору оренди землі останній вважається таким, що поновлений та підстави для визнання Договору оренди від 17.12.2010р. у судовому порядку відсутні.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно із ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до ст.13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п'ятою цієї статті, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Згідно із ч.1 ст.1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ФОП ОСОБА_1 у позовній заяві по даній справі не навів, яке саме його право порушено, не визнається або оспорюється Херсонською міськрадою, оскільки у позовній заяві з цього питання містяться лише посилання на приписи ст.16,262, 631, ч.1 ст.598 ЦК України, ч.2 ст.20 ГК України, ст.35, п.1 ч.1 ст.31, ч.1 ст.19 ЗУ «Про оренду землі», роз'яснення, які містяться у п.13 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 17.05.2015р. та зазначено про те, що ФОП ОСОБА_1 вважає дії відповідача з не направлення відповідачем свого представника для оформлення факту повернення земельної ділянки грубим порушенням норм чинного законодавства, що в свою чергу порушує законні права та інтереси позивача.

Позовна вимога по даній справі визначена ФОП ОСОБА_1 як визнання таким, що припинив свою дію з 29.06.2015 року, Договору оренди земельної ділянки від 17.12.2010р., який укладений між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі - Позивач) та Херсонською міською радою, та суд першої інстанції правомірно зазначив про те, що це за своєю правовою природою є позовом про визнання (встановлення) судом факту.

Перелік справ, підвідомчих господарським судам визначено ст. 12 ГПК України, та він не містить таких спорів як встановлення фактів.

Ч.2 ст.16 ЦК України, ч.2 ст.20 ГК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Відповідно до ч.3 ст.16 ЦК України визначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлено договором або законом.

Належним способом захисту слід вважати спосіб, який прямо передбачений законом або спеціальною нормою, аналіз якої дає змогу обрати такий спосіб захисту, що забезпечує виконання її приписів та спрямований на поновлення порушеного цивільного права чи законного інтересу позивача.

Статтею 15 ЦК України також передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Під захистом слід розуміти дії уповноваженої особи, а також діяльність органів та осіб, які у передбаченому законом порядку зобов'язані вжити заходів до поновлення порушеного, оспорюваного чи невизнаного цивільного права Позивача.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб'єктивного права, при якому воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб'єктивне право уповноваженої особи (позивача) зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення прав пов'язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє прав повністю або частково.

Зазначені вище чинні норми права передбачають необхідність визначення способу захисту, який ґрунтується на законі або погоджений за договором та який спрямований на поновлення законних прав і інтересів позивача при його звернені з позовом до господарського суду.

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що обраний ФОП ОСОБА_1 спосіб захисту - визнання таким, що припинив свою дію з 29.06.2015 року Договір оренди земельної ділянки від 17.12.2010р., який укладений між ним та Херсонською міською радою не ґрунтується на законі або договорі.

Натомість, визнання судом факту припинення договору оренди може призвести до користування ФОП ОСОБА_1 земельною ділянкою під об'єктом нерухомості без правовстановлюючих документів, що є неприпустимим, а також утворює умови для неотримання територіальною громадою доходу у вигляді орендної плати за земельну ділянку.

Виходячи з викладеного, задоволення позовних вимог позивача призводить не до відновлення його права, а навпаки - до порушення його права користування земельною ділянкою для експлуатації належного йому на праві власності об'єкта нерухомості.

Доводи апеляційної скарги колегія суддів відхиляє з огляду наступного.

Посилання скаржника на те, що він при зверненні з позовною заявою зазначив, в чому виявилось порушення його прав з посиланням на приписи ст.20 ГК України та ст.16 ЦК України а тому суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав колегія суддів відхиляє, оскільки вищезазначені норми законодавства не містять положень щодо можливості захисту порушеного права шляхом визнання договору таким, що припинив дію.

В засіданні суду апеляційної інстанції представник скаржника наголошував на тому, що площа земельної ділянки, якою фактично користується позивач є значно меншою, ніж надана йому у користування спірним договором оренди земельної ділянки.

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.30 ЗУ «Про оренду землі» зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

Пунктом 34 Договору оренди від 17.12.2010р. сторони визначили, що зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору, спір розв'язується у судовому порядку.

Отже позивач, у разі відсутності потреби у користуванні всією площею земельної ділянки, наданою йому в оренду за спірним договором, ФОП ОСОБА_1 не позбавлений можливості звернутись до Херсонської міськради з пропозицією про внесення змін до спірного договору оренди в частині площі орендованої земельної ділянки, захистивши таким чином своє право орендаря на зміну умов договору.

Інші доводи апеляційної скарги відтворюють мотиви позовної заяви, не свідчать про неправильність висновків місцевого господарського суду та підставою для скасування рішення слугувати не спроможні

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення господарського суду Херсонської області від 08.04.2016р. відповідає обставинам справи та нормам чинного законодавства, зміні або скасуванню не підлягає та має бути залишене без змін.

Керуючись ст.ст.99, 101-103, 105 ГПК України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Херсонської області від 08.04.2016р. у справі №923/108/16 залишити без змін.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складений 29.06.2016р.

Головуючий суддя Мишкіна М.А.

Суддя Будішевська Л.О.

Суддя Таран С.В.