КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" червня 2016 р. Справа№ 910/658/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Тищенко О.В.

Гончарова С.А.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явились

від відповідача: не з'явились

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «БК-Експерт» на рішення Господарського суду міста Києва від 02.03.2016р.

у справі № 910/658/16 (суддя Нечай О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БК-Експерт"

до Приватного акціонерного товариства "Українська страхова

компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп"

про стягнення 3% річних за користування грошовими коштами,

інфляційних втрат та пені в розмірі 7 350, 16 грн.

В судовому засіданні 15.06.2016р. відповідно до ст. ст. 85, 99 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

В січні 2016р. Товариство з обмеженою відповідальністю "БК-Експерт" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про стягнення 3% річних за користування грошовими коштами, інфляційних втрат та пені в розмірі 7 350, 16 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на несвоєчасне виконанням відповідачем рішення Господарського суду міста Києва від 01.12.2014р. у справі № 910/23976/14, відповідно до якого з відповідача на користь позивача стягнуто страхове відшкодування в розмірі 26 283, 00 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.03.2016р. у справі №910/658/16 в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом норм матеріального та процесуального права, рішення прийнято з неправильним з'ясуванням фактичних обставин справи, оскільки місцевий господарський суд помилково встановив, що між сторонами виникли деліктні відносини, у зв'язку з чим дійшов невірного висновку, що приписи ст. 625 ЦК України не поширюються на правовідносини, що виникли між сторонами у справі.

Відповідно до автоматизованого розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "БК-Експерт" 01.04.2016р. передано на розгляд судді Київського апеляційного господарського суду Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Гончаров С.А., Куксов В.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.04.2016р. колегією суддів в зазначеному складі апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 18.05.2016р.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 17.05.2016р., у зв'язку перебуванням судді Куксова В.В. у відпустці, для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Гончаров С.А., Тищенко О.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.05.2016р. колегією суддів в зазначеному складі апеляційну скаргу прийнято до провадження.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.05.2016р. у відповідності до ст. 77 ГПК України відкладено розгляд справи на 15.06.2016р.

08.06.2016р. від представника відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній заперечував проти доводів позивача, викладених в апеляційній скарзі, просив її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

08.06.2016р. від представника позивача надійшла заява б/н від 06.06.2016р. з додатковим обґрунтування позовних вимог, в якій останній просив оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про часткове задоволення позову.

13.06.2016р. від представника позивача надійшло дві аналогічні за своїм змістом заяви, в яких останній просив не брати до уваги його заяву від 06.06.2016р., оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову, враховуючи постанову ВСУ від 01.06.2016р. у справі №6-927цс16, оскільки зобов'язання між сторонами є грошовими, а не деліктними. Одночасно просив розглядати справу за відсутності представника позивача.

Представники сторін в судове засідання апеляційної інстанції 15.06.2016р., будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, не з'явились, причини неявки представника відповідача суду не відомі, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частини 1 статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Частиною 2 статті 101 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно статті 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення підлягає частковому скасуванню виходячи з наступного.

Як вбачається з рішення Господарського суду міста Києва від 01.12.2014р. у справі №910/23976/14, 19.10.2011р. між Відокремленим підрозділом ПрАТ «Народна фінансово-страхова компанія «Добробут» «Регіональне управління» та Представництвом «Берлін-Хемі АГ» було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 30/32 500.

Об'єктом договору страхування є транспортний засіб «Skoda Octavia A5», д. н. НОМЕР_2.

23.06.2012 по вул. Стогнія в с. Княжичі Броварського району Київської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3, та автомобіля «Шкода», д. н. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4.

В результаті ДТП автомобіль «Шкода», д. н. НОМЕР_2 було пошкоджено, що підтверджується довідкою, виданою органами МВС.

01.11.2012р. між Приватним акціонерним товариством "Народна фінансово-страхова компанія" "Добробут" в особі Відокремленого підрозділу ПрАТ "НФСК "Добробут" "Регіональне управління" (далі - Первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "БК-Експерт" укладено Договір про відступлення права вимоги б/н, відповідно до п. 1.1. якого Первісний кредитор переводить (уступає) належне йому право вимоги в порядку регресу до фізичних та юридичних осіб (надалі іменуються Боржники), що виникло у нього внаслідок виплати страхового відшкодування за договорами про страхування, укладеними між Первісним кредитором та споживачами (Страхувальниками), а Новий кредитор набуває право вимоги та зобов'язується перерахувати Первісному кредитору кошти за переведене (уступлене) право вимоги відповідно до розділу 3 Договору відступлення права вимоги.

Відповідно до акту приймання-передачі регресних справ б/н від 05.11.2012р., Первісний кредитор передав, а Новий кредитор прийняв оригінал регресної справи за номером страхового акту 243р109/12, у якій страхувальником є Берлін Хемі АГ АТ, боржником СК Княжа, датою страхового випадку по якій є 23.06.2012р., загальна сума відшкодування складає 26 786,00 грн.

На підставі Договору відступлення права вимоги та п. 1 ч. 1 ст. 512, ч. 1 ст. 513 ЦК України до позивача перейшло право стягнення страхового відшкодування ВП ПрАТ «Народна фінансово-страхова компанія «Добробут» «Регіональне управління», яке мав останній до відповідача у зв'язку з ДТП, яка сталася 23.06.2012р. в с. Княжичі Київської області з вини водія, цивільно-правова відповідальність якого застрахована відповідачем згідно Полісу №АВ/1982224.

Позивач стверджував, що в липні 2014р. ним було направлено заяву про страхове відшкодування в порядку регресу збитків, які були завдані в результаті ДТП, що сталася 23.06.2012р., за участю забезпеченого відповідачем транспортного засобу «ГАЗ-330232», д. н. СВ 8165 АМ та забезпеченого Відокремленим підрозділом ПрАТ «Народна фінансово-страхова компанія «Добробут» «Регіональне управління» автомобіля «Шкода», д. н. НОМЕР_2. Зазначене також підтверджується відповіддю відповідача на вказану заяву.

У зв'язку з укладенням відповідачем з ТОВ «САМ» Полісу страхування цивільно-правової відповідальності № АВ/1982224, відповідач прийняв на себе обов'язок відшкодовувати шкоду, заподіяну майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу «ГАЗ 3302321-414», д. н. СВ 8165 АМ.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.12.2014р. у справі №910/23976/14 позов задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БК-ЕКСПЕРТ» основний борг у розмірі 26 283,00 грн. та судовий збір у розмірі 1 792,84 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Вказане рішення Господарського суду міста Києва набрало законної сили.

Згідно ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обстави

У вищезазначеному рішенні судом встановлено факт наявності у відповідача обов'язку щодо виплати позивачу страхового відшкодування та факт направлення позивачем відповідачеві заяви про виплату страхового відшкодування.

Як зазначає позивач у даній справі, граничний строк для виплати страхового відшкодування, з урахуванням положень ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», закінчився 08.10.2014р., тобто зі спливом 90 днів після отримання відповідачем заяви про виплату страхового відшкодування, у зв'язку з чим позивачем заявлено до стягнення з відповідача 4 384,14 грн. інфляційних втрат, 285,15 грн. 3 % річних та 2 680,87 грн. пені.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий господарський суд виходив з того, що приписи ст.625 ЦК України не поширюються на правовідносини сторін у даній справі, що виникли у зв'язку із завданням шкоди.

Однак, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, вважає їх помилковими виходячи з наступного.

Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 901 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно зі статті 16 цього Закону договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, за якою страховик бере на себе зобов'язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується в разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 511 ЦК України у випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Відповідно до частини першої статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі.

Проаналізувавши норми статей 524, 533 - 535, 625 ЦК України, можна дійти висновку, що грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів.

Таким чином, грошовим зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною третьою статті 510 Цивільного кодексу України визначено, що якщо кожна зі сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Отже, грошовим слід вважати зобов'язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити кошти на користь кредитора.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачається передача грошей як предмета договору або сплата їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням.

Саме до таких грошових зобов'язань належить укладений договір про надання послуг, оскільки він установлює ціну договору - страхову суму.

Сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника, яким у цих правовідносинах виступає страховик.

При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за цим договором: на його або третьої особи користь страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами у справі на підставі укладеного між винуватцем ДТП та відповідачем договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, є грошовим зобов'язанням.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 01.06.2016р. у справі № 6-927цс16.

Відповідно до частини першої статті 111-28 ГПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Таким чином, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що правовідносини, які склалися між сторонами у справі, є грошовим зобов'язанням, оскільки відповідно до приписів статті 16 Закону України «Про страхування» в разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату страхувальникові або іншій особі, а тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню норма статті 625 ЦК України.

Відповідно до положень ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Частиною 1 статті 202 ГК України передбачено, що господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Виходячи зі змісту ст.ст. 599-601, 604-609 ЦК України, ухвалення судового рішення про задоволення вимог кредитора не є підставою припинення зобов'язання.

Відтак, зобов'язання відповідача з виплати страхового відшкодування в порядку регресу припинене лише 18.02.2015р.

Згідно з положеннями ст. 229 ГК України, ст. 625 ЦК України, за прострочення виконання грошового зобов'язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми.

Колегія суддів, здійснивши перевірку наданих позивачем розрахунків інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих з 09.10.2014р. по 17.02.2015р., вважає заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача 4 384,14 грн. інфляційних втрат та 285,15 грн. 3 % річних обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 2 680,87 грн. пені, колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 36.5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

В той же час, зазначена норма регулює відносини страховика і страхувальника за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а позивач не є суб'єктом такого договору.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 26.09.2012р. у справі № 3-41гс12.

Згідно ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Враховуючи, що положеннями чинного законодавства не передбачена можливість нарахування пені в межах спірних правовідносин, а сторонами не вчинялося жодних правочинів, спрямованих на визначення порядку забезпечення виконання зобов'язання з виплати страхового відшкодування, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про необґрунтованість заявлених позивачем вимог позивача про стягнення пені з відповідача.

Згідно ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі та доповненнях до неї, знайшли своє часткове підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «БК-Експерт» з підстав, викладених у ній, підлягає частковому задоволенню, а рішення Господарського суду міста Києва від 02.03.2016р. у справі № 910/658/16 підлягає частковому скасуванню у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 103 ГПК України з викладенням резолютивної частини рішення в редакції постанови Київського апеляційного господарського суду.

У відповідності до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України у зв'язку із частковим задоволенням позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 875, 44 грн. судового збору за подання позовної заяви пропорційно задоволеній частині позовних вимог, у зв'язку із частковим задоволенням апеляційної скарги позивача з відповідача на його користь підлягає стягненню 962, 99 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 49, 85, 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «БК-Експерт» на рішення Господарського суду міста Києва від 02.03.2016р. у справі № 910/658/16 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 02.03.2016р. у справі №910/658/16 скасувати частково, виклавши резолютивну частину рішення в наступній редакції:

«1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «БК-Експерт» задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (04050, м. Київ. вул. Глибочицька, 44, код. ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БК-Експерт» (03035, м. Київ, вул. Кавказька, 13, кв. 94, ) 4 384, 14 грн. інфляційних втрат, 285, 15 грн. 3% річних та 875, 44 грн. судового збору за подання позовної заяви.

3. В іншій частині позову відмовити.»

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (04050, м. Київ. вул. Глибочицька, 44, код. ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БК-Експерт» (03035, м. Київ, вул. Кавказька, 13, кв. 94, ) 962, 99 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

4. Доручити Господарському суду міста Києва видати накази.

5. Матеріали справи № 910/658/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді О.В. Тищенко

С.А. Гончаров