ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

29.06.16р. Справа № 904/4750/16

За позовом Комунального підприємства Дніпродзержинської міської ради "Дніпродзержинськтепломережа", м. Дніпродзержинськ

до Комунального закладу "Дніпродзержинська міська лікарня №7"Дніпропетровської обласної ради, м. Дніпродзержинськ

про стягнення заборгованості

Суддя Мартинюк С.В.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, дов. № 00.01.186 від 01.03.2016 року, представник;

від відповідача: ОСОБА_2, дов. від 06.04.2016 року, представник;

СУТЬ СПОРУ:

Комунальне підприємство Дніпродзержинської міської ради "Дніпродзержинськтепломережа" звернулося до господарського суду з позовною заявою до Комунального закладу "Дніпродзержинська міська лікарня №7"Дніпропетровської обласної ради, м. Дніпродзержинськ про стягнення 152 037,40 грн. основного боргу, 61 772,78 грн. інфляційних та 5401,75 грн. 3% річних. Судові витрати просить покласти на відповідача.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконання відповідачем умов договору №163 пк від 12.11.2014 року про закупівлю пари та гарячої води; постачання пари та гарячої води (відпуск теплової енергії) за державні кошти в частині повного та своєчасного розрахунку за надані послуги.

Відповідач надав відзив на позов, суму основного боргу визнає в повному обсязі, просить звільнити від сплати 3% річних та інфляційних.

Клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу не заявлялось.

У порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 29.06.2016року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, суд, -

ВСТАНОВИВ:

12.11.2014р. між Комунальним підприємством Дніпродзержинської міської ради "Дніпродзержинськтепломережа" (далі-Позивач/Учасник) та Комунальним закладом"Дніпродзержинська міська лікарня №7"Дніпропетровської обласної ради (далі - Відповідач/Споживач) укладено договір №163пк про закупівлю пари та гарячої води; постачання пари та гарячої води (відпуск теплової енергії) за державні кошти (далі - договір).

Відповідно до умов п. 1.1. якого, предметом договору є закупівля пари та гарячої води постачання пари та гарячої води (відпуск теплової енергії) за державні кошти для потреб опалення, вентиляції та гарячого водопостачання в кількості, у строки та на інших умовах, що зазначені в цьому договорі.

В п. 3.1. Договору зазначено про те, що ціна цього Договору становить 2 276 603,67 грн.

Відповідно до п. 4.1. Договору, розрахунковим періодом є календарний місяць, відповідач самостійно одержує платіжну вимогу у позивача, після 10-го числа наступного за розрахунковим місяця. Замовник протягом розрахункового періоду сплачує учаснику вартість зазначеної в договорі місячної кількості теплової енергії, з урахуванням залишкової суми (сальдо) розрахунків на початок місяця. Остаточний розрахунок до 20 числа наступного за розрахунковим місяця.

Як зазначено у п. 4.2. Договору, всі розрахунки за цим договором виконуються на підставі платіжних вимог та двостороннього акту про постачання теплової енергії, що виписує позивач відповідачу.

На виконання умов Договору, в період листопад - грудень 2014 року позивачем було поставлено відповідачу теплову енергію на загальну суму 1 532 682,40 грн., що підтверджується актами про постачання теплової енергії та платіжними вимогами, які містяться в матеріалах справи.

Проте, відповідач не здійснив в повному обсязі оплату за теплопостачання, а сплатив лише 1380645 грн., у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 152 037,40грн., яка визнана останнім в повному обсязі.

Доказів погашення заборгованості сторонами не надано.

Відповідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України).

Згідно з ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Виходячи з викладеного, оскільки господарським судом встановлено, що відповідачем допущено порушення строків оплати, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості в сумі 152 037,40грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем нараховано та заявлено до стягнення 3% річних в розмірі 5401,75грн. за період 21.12.2014 року до 24.03.2016 року та інфляційні в розмірі 61772,78грн. за період з січня 2015 року по лютий 2016 року.

Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних, господарський суд вважає за можливе позовні вимоги в частині їх стягнення задовольнити в повному обсязі.

Щодо посилань відповідача на звільнення від сплати 3% річних та інфляційних господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України та п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має право зменшити розмір штрафних санкцій (пені, штрафу).

Враховуючи приписи ст. 233 ГК України, господарський суд за наявності відповідних підстав може зменшити розмір штрафних санкцій, а не звільнити від їх сплати.

Відповідно до п. 3.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

Таким чином, судовий збір стягується з відповідача.

Керуючись ст. 22, 44, 49, 82-85, 115-116 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Комунального закладу "Дніпродзержинська міська лікарня №7"Дніпропетровської обласної ради (51900, м. Дніпродзержинськ, вул. С.Слісаренка (Скаліка) 3, ) на користь Комунального підприємства Дніпродзержинської міської ради "Дніпродзержинськтепломережа" (51914, м.Дніпродзержинськ, вулиця Петровського, буд. 168, ) заборгованість в розмірі 152 037,40 грн., 3% річних в розмірі 5401,75 грн., інфляційні в розмірі 61 772,78 грн. та судовий збір в розмірі 3288,18 грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 04.07.2016

Суддя ОСОБА_3