ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.06.2016 р. Справа № Б26/16-10

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Науменка І.М. (доповідач)

суддів: Вечірка І.О., Кузнецова В.О.,

Секретар судового засідання: Петровська А.В.,

за участю представників сторін:

Учасники провадження у справі в судове засідання не з`явилися, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу арбітражного керуючого Кійко Євгена Анатолійовича на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 17.05.2016р. "про повернення заяви кредитора" у справі №Б26/16-10

за заявою Арбітражного керуючого Кійко Євгена Анатолійовича про грошові вимоги до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об'єднання "Продис" на суму 13 745,21 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 17.05.2016р. у справі №Б26/16-10 (суддя Камша Н.М.) заяву арбітражного керуючого Кійко Євгена Анатолійовича про грошові вимоги до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об'єднання "Продис" на суму 13 745,21 грн. повернуто кредитору.

Зазначена ухвала обґрунтована вимогами ч.2 ст.24 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а саме, ненадання заявником грошових вимог доказів усунення недоліків заяви у встановлений ухвалою господарського суду першої інстанції від 19.04.2016р. строк. Зокрема, зазначеною вище ухвалою від 19.04.2016р. арбітражного керуючого Кійко Євгена Анатолійовича було зобов'язано у строк до 10.05.2016р. надати суду докази сплати ним судового збору.

Не погодившись з зазначеною вище ухвалою, арбітражний керуючий Кійко Євген Анатолійович звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій за результатами апеляційного перегляду просить дану ухвалу - скасувати, як неправомірну, та за результатами апеляційного перегляду прийняти у справі нове судове рішення, яким зобов'язати господарський суд першої інстанції розглянути заяву з грошовими вимогами до боржника - ТОВ "Науково-виробниче об'єднання "Продис".

В апеляційній скарзі арбітражний керуючий наполягає на тому, він є фізичною особою - кредитом боржника, що звертається до ТОВ "Науково-виробниче об'єднання "Продис" з вимогами із заробітної плати, згідно приписів ч.4 ст.23, ч.1 ст.45 Закону про банкрутство, а також, п.15 ст.5 Закону України «Про судовий збір». З огляду на наведене, зазначена заява оплаті садовим збором не підлягає.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 13.06.2016р. апеляційна скарга арбітражного керуючого була прийнята до розгляду з відновленням пропущеного строку на апеляційне оскарження. Окрім того, відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про судовий збір», вирішення питання щодо наявності правових підстав для стягнення з Кійко Є.А. судового збору на апеляційне оскарження відстрочено до прийняття у справі судового рішення.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали місцевого господарського суду від 17.05.2016р. відповідно до вимог чинного законодавства України, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вивчивши доводи апеляційної скарги, колегією суддів встановлено наступне:

Справа про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об'єднання "Продис" перебуває на стадії ліквідації.

10.02.2016р. до господарського суду Дніпропетровської області від арбітражного керуючого Кійко Є.А. надійшла заява від 02.02.2016р. про визнання грошових вимог до боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об'єднання "Продис" на суму 13 745,21 грн.

19.04.2016р. місцевим господарським судом було прийнято ухвалу про усунення недоліків зазначеної вище заяви з наданням арбітражному керуючому Кійко Є.А. строку до 10.05.2016р. для їх усунення шляхом надання суду доказів сплати судового збору у встановленому законом порядку.

Проте, недоліки заяви про звернення з грошовими вимогами у встановлений строк заявником усунуто не було (докази зворотного в матеріалах справи відсутні), що стало приводом для прийняття господарським судом оскаржуваної ухвали від 17.05.2016р. про повернення зазначеної вище заяви кредитору на підставі п.10 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір".

Отже, вирішуючи питання щодо відповідності ухвали господарського суду Дніпропетровської області від 17.05.2016р. вимогам чинного законодавства України, колегія суддів виходила з наступного:

Згідно з п.1 ч.1 ст.45 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», що регулює черговість задоволення вимог кредиторів, кошти, одержані від продажу майна банкрута, спрямовуються на задоволення вимог кредиторів у порядку, встановленому цією статтею. При цьому: у першу чергу задовольняються:

-вимоги щодо виплати заборгованості із заробітної плати перед працюючими та звільненими працівниками банкрута тощо;

-вимоги щодо виплати основної грошової винагороди арбітражному керуючому;

-вимоги щодо відшкодування витрат арбітражного керуючого, пов'язаних з виконанням ним повноважень розпорядника майна, керуючого санацією боржника або ліквідатора банкрута та таке інше.

В свою чергу, за ст.115 Закону України про банкрутство, арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) виконує повноваження за грошову винагороду. При цьому, поняття грошова винагорода арбітражного керуючого та заробітна плата працівника підприємства не є тотожними. Так, відповідно до ст.1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

В той же час, як вбачається з приписів Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції, що діє з 19.01.2013р.), арбітражному керуючому надано статус самозайнятої особи, яка здійснює професійну діяльність та призначається ухвалою господарського суду у встановленому законом порядку. Відтак, при здійсненні своїх функцій арбітражний керуючий не вступає в трудові відносини ані з кредиторами, ані з господарським судом, не діє в інтересах роботодавця, у зв'язку з чим предметом правового регулювання є його праця, як результат його діяльності, а не як спосіб досягнення цього результату.

Тобто, з аналізу наведених вище правових норм вбачається, що таке поняття, як заробітна плата працівника боржника та поняття грошової винагороди арбітражного керуючого чи/або вимог останнього щодо відшкодування витрат арбітражного керуючого, пов'язаних з виконанням ним повноважень розпорядника майна, законодавцем чітко розмежовані.

Згідно з п.п.15 п.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанція звільняються фізичні особи (крім суб'єктів підприємницької діяльності) - кредитори, які звертаються з грошовими вимогами до боржника щодо виплати заборгованості із заробітної плати, зобов'язань внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров'ю громадян, виплати авторської винагороди та аліментів, після оголошення про порушення справи про банкрутство, а також, після повідомлення про визнання боржника банкрутом.

Разом з цим, враховуючи встановлені вище факти, за результатами апеляційного перегляду колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду з приводу відсутності пільг зі сплати судового збору для арбітражних керуючих, які звертаються з грошовими вимогами до боржника з виплати грошової винагороди чи/або вимог останнього щодо відшкодування витрат арбітражного керуючого, пов'язаних з виконанням ним повноважень розпорядника майна, в Законі України «Про судовий збір».

Як наслідок, на підставі ст.49 ГПК України, ст.ст.4, 8 Закону України «Про судовий збір», за перегляд в апеляційному порядку ухвали господарського суду першої інстанції від 17.05.2016р. у справі №Б26/16-10, стягненню з апелянта підлягає сума судового збору у розмірі 110% ставки, що підлягала сплаті при поданні відповідної заяви, а саме 3 031,60 грн. (2 розміри мінімальної заробітної плати, що станом на дату звернення з грошовими вимогами (10.02.2016р.) становила 1 378,00 грн. х 110%).

За викладених вище обставин, наявні в апеляційній скарзі доводи колегія суддів вважає необґрунтованими та спростованими наявними у справі доказами, у зв'язку з чим передбачених ст.104 Господарського процесуального кодексу України підстав для скасування ухвали господарського суду від 17.05.2016р. у справі №Б26/16-10 апеляційна інстанція не вбачає.

Керуючись ст.ст.49, 101-103, 105-106 ГПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу арбітражного керуючого Кійко Євгена Анатолійовича - залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 17.05.2016р. "про повернення заяви кредитора" у справі №Б26/16-10 - залишити без змін.

Стягнути з арбітражного керуючого Кійко Євгена Анатолійовича на користь Державного бюджету України, в особі Управління Державної казначейської служби України у Бабушкінському районі м.Дніпропетровська Дніпропетровській області, 3 031,60 грн. судових витрат на апеляційне оскарження.

Видати наказ.

Видачу наказу доручити господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова може бути оскаржена до Вищого господарського суду України через Дніпропетровській апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 04.07.2016р.

Головуючий суддя І.М. Науменко

Суддя І.О. Вечірко

Суддя В.О. Кузнецов