ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.06.2016 р. Справа №917/577/16

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", 01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького,6

до Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго", 36022, м. Полтава, вул. Старий Поділ,5

про стягнення 9 080 847,27 грн.

Суддя Киричук О. А.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, дов. № 14-90 від 18.04.2014 р.,

від відповідача: ОСОБА_2, дов. № 10-72/5146 від 25.04.2016р.

Розглядається позовна заява про стягнення 9 080 847,27 грн. заборгованості за договором № 144-БО-24 купівлі-продажу природного газу від 30.12.2014р., у тому числі 1 563132,21 грн. основного боргу, 2 294 409,48 грн. пені, 132 865,38 грн. 3% річних, 5 090 440,20 грн. інфляційних.

24.05.2016 р. відповідачем через канцелярію суду надані відзив на позовну заяву, в якому він проти позову заперечує, клопотання про припинення провадження у справі в частині вимог про стягнення суми основного боргу у зв"язку з його сплатою, клопотання про застосування строків позовної давності при стягненні пені, клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій (вх. № 6429, № 6426, № 6434, № 6428 від 24.05.2016 р.).

26.05.2016р. позивачем через канцелярію суду надані пояснення по справі (вх. № 6594 від 26.05.2016р.).

Ухвалами від 26.05.2016р. та від 09.06.2016р. суд зобов'язав позивача надати оригінали документів, які додані до позовної заяви; надати письмові пояснення, в яких відобразити та обгрунтувати з посиланням на відповідні пункти договору дату виникнення грошових зобов"язань по кожному акту приймання-передачі окремо, повідомити про наявність (відсутність) інформації щодо погашення відповідачем суми основного боргу, в разі наявності таких даних - повідомити дати фактичних проплат, здійснити розрахунок позовних вимог з врахуванням здійснених відповідачем оплат суми основного боргу, вказати правові підстави нарахування інфляційних на суму боргу з врахуванням попередніх інфляційних нарахувань, здійснити перерахунок інфляційних відповідно з врахуванням вимог ст.625 ЦК України та листа ВС України № 62-97р. від 03.04.1997р. "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ".

Вимоги суду станом на дату прийняття рішення позивачем виконані не були.

Ухвалою від 09.06.2016р. суд зобов'язав відповідача надати письмові пояснення та уточнений контррозрахунок штрафних санкцій з урахуванням строків позовної давності по кожному акту окремо.

16.06.2016р. відповідачем надані витребувані ухвалою суду пояснення та контррозрахунок, а також доповнення до клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій та заява про розстрочку виконання рішення (вх.№ 7694, № 7705 та № 7704 від 16.06.2016р.).

Представник позивача в судовому засіданні на задоволенні позову наполягав за обгрунтуванням, наведеним у позовній заяві та додаткових поясненнях.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив за обгрунтуванням, наведеним у відзиві, додаткових поясненнях та просив суд застосувати строки позовної давності при стягненні пені, зменшити розмір штрафних санкцій, розстрочити виконання рішення та припинити провадження у справі в частині вимог про стягнення заборгованості.

Клопотання про припинення провадження у справі в частині вимог про стягнення суми основного боргу у зв"язку з його сплатою та про розстрочку виконання рішення судом відхилені, клопотання про застосування строків позовної давності при стягненні пені судом задоволене, клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій судом задоволене частково.

Обгрунтування при вирішенні судом клопотань наведені у мотивувальній частині даного рішення.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

В судовому засіданні оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши надані докази, суд, встановив:

Як вбачається з матеріалів справи, 30.12.2014 року між Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (продавець) та Публічним акціонерним товариством "Полтаваобленерго" (покупець) був укладений Договір купівлі-продажу природного газу № 144-БО-24 (далі - Договір).

При цьому сторони узгодили, зокрема, наступне :

- п.1. Продавець зобов'язується передати у власність Покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України Національна акціонерна компанія Нафтогаз України за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього Договору.

- п.1.2. Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями.

- п. 2.1. Продавець передає Покупцю з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року газ обсягом до 9 660 тис.куб.м.;

- п.3.3. Приймання-передача газу, переданого продавцем покупцю у відповідному місці продажу, оформлюється актом приймання - передачі газу;

- п. 3.4. Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газорозподільного підприємства три примірника акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акт є підставою для остаточних розрахунків між сторонами;

- п.6.1. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

- п.7.2. У разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 цього договору продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання пункту 6.1 умов цього договору він повинен сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу;

- п.9.3. Строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), встановлюється тривалістю, визначеною чинним законодавством України.

- п. 11.1 Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01.01.2015року і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015 року, а в частині розрахунків - до їх повного здійснення.

Додатковими угодами № 1- № 6 сторони змінювали ціну газу.

Позивач вказує, що на виконання п. 2.1. Договору він поставив протягом січня - липня 2015р., а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 64 690 703,25 грн.

В підтвердження поставки позивачем надані акти приймання - передачі природного газу від 31.01.15р., від 28.02.15р., від 31.03.15р., від 30.04.15р., від 31.05.15р., від 30.06.15р., від 31.07.15р., від 31.08.15р., від 30.09.15р., від 31.10.15р., від 30.11.15р., від 31.12.15р. (копії актів додані до позовної заяви).

Як зазначає позивач, з порушенням строку, визначеного п.6.1. Договору, відповідач частково розрахувався за доставлений природний газ, заборгованість відповідача за даними позивача становить 63 127 571,04 грн.

Оскільки Відповідачем не виконані умови Договору щодо оплати отриманого природного газу у визначені договором строки, позивач, вважаючи свої права порушеними, звернувся до суду з позовом про стягнення 9 080 847,27 грн. заборгованості за договором № 144-БО-24 купівлі-продажу природного газу від 30.12.2014р., у тому числі 1 563132,21 грн. основного боргу, 2 294 409,48 грн. пені, 132 865,38 грн. 3% річних, 5 090 440,20 грн. інфляційних.

Відповідач, заперечуючи проти позову, вказує на наступні обставини:

- зобовязання по оплаті виникли у ПАТ Полтаваобленерго після отримання актів приймання-передачі газу у зв"язку з чим підлягають перерахунку відповідні розрахунки Позивача щодо розміру позовних вимог.

- у розрахунку позовних вимог позивачем здійснено невірно розрахунок інфляційних нарахувань.

- позивачем у розрахунку позовних вимог здійснено невірно розрахунок пені.

- позивачем не надано належних доказів, в першу чергу первинних бухгалтерський документів по доданому до позову розрахунку, стосовно невиконання з боку відповідача зобовязань по Договору №144-БО-24 в підтвердження викладених у позовній заяві обставин, на яких ґрунтуються вимоги по стягненню коштів.

- відповідач сплатив суму основної заборгованості до подання позовної зави.

При вирішенні спору, суд приймає до уваги наступне.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Правочин за приписами ст. 204 Цивільного кодексу України є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається. Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом.

Враховуючи правову природу укладеного договору, кореспондуючи права та обов'язки його сторін, суд дійшов висновку, що оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватись з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з договору поставки.

Відповідно ст. 712 Цивільного Кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (ст. 663 Цивільного Кодексу України).

За приписами ст. 692, ст. 693 Цивільного Кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України та ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач протягом січня - грудня 2015р. належним чином виконував зобов'язання за вищезазначеним Договором щодо здійснення ним поставки природного газу, що підтверджується актами приймання - передачі природного газу від 31.01.15р., від 28.02.15р., від 31.03.15р., від 30.04.15р., від 31.05.15р., від 30.06.15р., від 31.07.15р., від 31.08.15р., від 30.09.15р., від 31.10.15р., від 30.11.15р., від 31.12.15р. (акти підписані представниками обох сторін та скріплені їх печатками).

За даними позивача відповідачем загалом сплачено 63 127 571,04 грн. вартості природного газу, залишок боргу станом на 17.02.2016р. становить 1 563 132,21 грн.

Відповідач у відзиві вказує на сплату вказаного розміру заборгованість до подання позовної зави ПАТ НАК Нафтогаз України. В підтвердження цього відповідачем надані копії платіжних доручень №60143566 від 17.02.16р. на суму 71 217,12 грн., №60196601 від 18.02.16 року на суму 79 595,62 грн., №60254996 від 19.02.16 року на суму 571 205,82 грн., №60355929 від 22.02.16 року на суму 45 973,36 грн., №60451284 від 23.02.16 року на суму 9 153,61 грн., №60509442 від 24.02.16 року на суму 278 723,63 грн., №60567752 від 25.02.16 року на суму 41 005,36 грн., №60593303 від 25.02.16 року на суму 107 220,26 грн., №60991138 від 01.03.16 року на суму 359 037,45 грн. (кориг. лист № 12-83/2586 від 01.03.2016р.).

Суд, дослідивши надані відповідачем платіжні доручення, перелік яких наведений вище, вважає, що вони повністю відповідають вимогам статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та містять обов'язкові реквізити первинних документів.

Таким чином, суд встановив, що позивачем при поданні позову (згідно поштового штемпеля на конверті позивачем позовна заява була подана 01.04.2016р.) не враховані здійснені відповідачем проплати за платіжними дорученнями, що перелічені вище, за період з 17.02.2016р. по 01.03.2016р. Вказане також підтверджується текстом позовної заяви, де позивачем зазначається про наявність боргу станом на 17.02.2016р.

За даних обставин, з огляду на сплату відповідачем вартості отриманого ним природного газу за договором № 144-БО-24 купівлі-продажу природного газу від 30.12.2014р. у розмірі 1 563 132,21 грн. платіжними дорученнями №60143566 від 17.02.16р. на суму 71 217,12 грн., №60196601 від 18.02.16 року на суму 79 595,62 грн., №60254996 від 19.02.16 року на суму 571 205,82 грн., №60355929 від 22.02.16 року на суму 45 973,36 грн., №60451284 від 23.02.16 року на суму 9 153,61 грн., №60509442 від 24.02.16 року на суму 278 723,63 грн., №60567752 від 25.02.16 року на суму 41 005,36 грн., №60593303 від 25.02.16 року на суму 107 220,26 грн., №60991138 від 01.03.16 року на суму 359 037,45 грн., неврахування даних проплат позивачем при визначенні позовних вимог (суми основного боргу), дату звернення позивача до суду з даним позовом - 01.04.2016р. (після здійснення відповідачем проплат), ненадання позивачем відомостей про наявність (відсутність) у нього інформації щодо погашення відповідачем суми основного боргу на вимогу суду, суд вважає, що позивач не довів належними та допустимими доказами наявність у відповідача боргу.

За викладеного, вимоги позивача про стягнення 1 563 132,21 грн. основного боргу є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

При цьому, суд відхиляє клопотання відповідача про припинення провадження у справі в частині вимог про стягнення суми основного боргу у розмірі 1 563 132,21 грн. з наступних підстав.

Перелік підстав припинення провадження у справі передбачений ст. 80 Господарського процесуального кодексу України та є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Так, господарський суд припиняє провадження у справі, зокрема, якщо відсутній предмет спору (п.1.1 ч.1 ст.80 ГПК України).

З клопотання про припинення провадження у даній справі вбачається, що відповідач посилається на сплату ним суми основного боргу до подання позову.

Судом вище встановлено, що позивачем при поданні позову не враховані здійснені відповідачем проплати за платіжними дорученнями, що перелічені вище, за період з 17.02.2016р. по 01.03.2016р. у зв"язку з чим відмовлено в позові в цій частині, а тому відсутні підстави для застосування п. 1.1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

За таких обставин, суд дійшов висновку про необґрунтованість клопотання відповідача про припинення провадження у даній справі в частині сплачених 1 563 132,21 грн. боргу і відсутність підстав для його задоволення.

Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку позовних вимог щодо стягнення з відповідача 132 865,38 грн. 3% річних за період з 15.02.2015 р. по 17.02.2016 р. (з урахуванням моменту виникнення зобов"язань щодо оплати отриманого природного газу за кожний окремий місяць), суд прийшов до висновку, що вимоги позивача відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України є правомірними та такими, що підлягають задоволенню (розрахунок здійснено за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "Ліга:Еліт 9.1.3").

При цьому судом врахована позиція позивача щодо того, що остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу (п.6.1. договору), а відповідно прострочення у відповідача виникає з 15 числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

Судом не взяті до уваги заперечення відповідача, що зобовязання по оплаті виникли у нього після отримання актів приймання-передачі газу, у зв"язку з чим підлягають перерахунку відповідні розрахунки Позивача щодо розміру позовних вимог, з огляду на наступне.

Так, відповідач у відзиві вказує на те, що у нього зобов'язання по повному розрахунку за поставлений газ виникало не раніше поверненням на його адресу відповідних актів приймання-передачі газу. Зокрема, заперечуючи позов, відповідач посилається на те, що у відповідності до п. 3.4 договору, не пізніше 5 числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газорозподільчого (газотранспортного) підприємства три примірника акта приймання передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість, а продавець не пізніше 8 числа зобов'язується повернути покупцеві та газорозподільчому (газотранспортному) підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта.

Відповідач вказує, що акт є підставою для остаточних розрахунків між сторонами і, що позивачем в порушення вимог п. 3.4 договору не було повернуто на адресу відповідача своєчасно примірники підписаних актів приймання-передачі газу, отже у відповідача були відсутні підстави здійснювати кінцевий розрахунок по спожитому газу відповідно до п. 6.1 договору.

Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно пункту 6.1. договору остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Таким чином визначений сторонами в договорі строк оплати не пов'язаний з датою надходження до відповідача актів приймання-передачі.

Також в договорі відсутні умови щодо звільнення відповідача від оплати отриманого газу в разі неповернення йому актів чи щодо перенесення строку оплати до дати повернення актів.

ОСОБА_2 цього, за умовами спірного договору акти приймання-передачі є підставою для остаточних розрахунків між сторонами, але саме відповідач, як покупець, зобов'язується скласти та надати продавцеві акти приймання-передачі, в яких зазначати фактичні обсяги переданого природного газу. Враховуючи той факт, що саме відповідач є покупцем за договором, що саме відповідач складає акти приймання-передачі газу і що відповідач не оспорює належне виконання позивачем зобов'язань щодо поставки газу, не підписання актів приймання-передачі вже фактично поставленого газу жодним чином не перешкоджає відповідачу провести розрахунок за обсяг природного газу, який ним не оспорюється. Отже, відповідач, який щомісячно самостійно визначає обсяг спожитого ним газу, мав оплатити визначені ним обсяги. За наявності розбіжностей щодо обсягів поставки газу, сторони не позбавлені права провести коригування та усунення розбіжностей. Відсутність підписаного акту приймання-передачі не перешкоджає відповідачу оплатити отриманий ним газ і, відповідно, не звільняє відповідача від обов'язку оплатити поставлений йому позивачем природний газ у визначений договором строк.

Таким чином, посилання відповідача на відстрочення виконання зобов'язання на підставі статті 613 ЦК України в зв'язку з простроченням кредитора, а саме неможливості проведення відповідачем платежів до отримання актів є необґрунтованим.

Такі висновки також відповідають правовим позиціям Вищого господарського суду України, викладеним у постановах від 31.03.2015р. у справі №912/3439/14, від 13.11.2014р. у справі № 924/943/14, від 11.07.2013р. у справі №5021/1407/12, від 10.04.2014р. у справі №5021/1407/12. Дані постанови оприлюднені в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку позовних вимог (розрахунок здійснено за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "Ліга:Еліт 9.1.3") щодо стягнення з відповідача 5 090 440.20 грн. інфляційних за період з лютого 2015 р. по лютий 2016 р. (з урахуванням моменту виникнення зобов"язань щодо оплати отриманого природного газу за кожний окремий місяць), суд прийшов до висновку, що вимоги позивача відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України є такими, що підлягають задоволенню частково у розмірі 4 851 739,26 грн. з наступних підстав.

Частиною другою ст.625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Отже, даною статтею встановлено, що інфляційні нарахування здійснюються лише на суму боргу. Така позиція вбачається також у листі Верховного суду України №62-97р від 03.04.1997 року Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ.

У розрахунку позовних вимог Позивачем здійснено розрахунок інфляційних нарахувань шляхом додавання нарахованих інфляційних нарахувань до залишку боргу після оплати, а потім на цю суму нараховано знову інфляційні нарахування. Тобто, позивач при нарахуванні інфляційних не враховує правила, встановлені частиною другою ст.625 Цивільного кодексу України та позицію, що викладена у листі Верховного суду України №62-97р від 03.04.1997 року «Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ».

Враховуючи викладене, інфляційні нарахування здійснені позивачем в розрахунку до позову підлягають задоволенню частково у розмірі 4 851 739,26 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Одним із видів забезпечення виконання зобов'язань відповідно ст. 546, ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 199 Господарського кодексу України, є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України. Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Пунктом 4 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України). Пунктом 6 ст. 232 Господарського кодексу України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно із ст. 3 Закону України від 22.11.1996 р. № 543/96-ВР "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" (із змінами та доповненнями) розмір пені за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань не повинен перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховувалась пеня.

Пунктом 7.2 Договору сторони передбачили, що у разі невиконання пункту 6.1 умов цього договору покупець повинен сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача 2 294 409,48 грн. пені за період з 01.03.2015 р. по 17.02.2016 р. (з урахування моменту виникнення у відповідача зобов"язань з оплати отриманого природного газу по кожному окремому акту), суд прийшов до висновку, що заявлений розмір пені відповідає вимогам Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов"язань", а тому вимоги про стягнення пені у заявленому позивачем розмірі є правомірними (розрахунок суми пені здійснено за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "Ліга:Еліт 9.1.3").

Відповідачем у справі заявлено клопотання про сплив застосування строків позовної давності щодо стягнення пені.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення заяви відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності до позовних вимог в частині стягнення пені частково, виходячи з наступного.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України).

Відповідно до ст.258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно з частиною 1 статті 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до частин 3, 4 статті 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, здійсненою до винесення ним рішення, а сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до умов договору строк оплати поставленого газу за січень 2015 року встановлений до 14.02.2015 року, тобто право вимоги у позивача щодо стягнення з відповідача пені виникло з 15.02.2015 року, строк оплати поставленого газу за лютий 2015 року встановлений до 14.03.2015 року, тобто право вимоги у позивача щодо стягнення з відповідача пені виникло з 15.03.2015 року. Втім, з позовом до господарського суду позивач звернувся 01.04.2016 року (згідно відбитку поштового штемпеля на конверті), тобто вимоги позивача про стягнення пені за період з 01.03.2015 року по 31.03.2015 року заявлені поза межами встановленої ЦК України позовної давності.

Тому за розрахунком суду з врахуванням строків позовної давності правомірно позивачем нараховано пеню за зобов»язаннями січня 2015р. та лютого 2015р. з 01.04.2015 року, розмір якої складає 186275,68 грн., в частині стягнення 556 753,90 грн. пені у позові слід відмовити.

Згідно наданого позивачем розрахунку, заявлений розмір пені по зобов"язаннях за інші періоди відповідає вимогам Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов"язань», таким чином, загальна сума пені, яка правомірно заявлена позивачем до стягнення становить 1 737 655,58 грн. за загальний період з 01.04.2015 року по 17.02.2016 року.

Як вже зазначалось у описовій частині даного рішення, відповідач надав суду заяву про зменшення розміру стягуваної пені до однієї тисячі гривень в порядку п. 3 ст. 83 ГПК України.

В обґрунтування даного клопотання відповідач посилається на те, що його підприємство має незадовільний майновий стан, який викликаний несвоєчасними розрахунками за енергоносії, що, в свою чергу, не дає можливості ПАТ «Полтаваобленерго» своєчасно розраховуватися з кредиторами за відповідними господарськими зобов'язаннями в тому числі із Позивачем, а тому є підставою для зменшення штрафних санкцій; підприємство не може обмежити своїх боржників в споживанні теплової енергії, гарячої води і пари, які в свою чергу несвоєчасно розраховуються з ПАТ «Полтаваобленерго»; стягнення розміру пені в заявленому позивачем розмірі із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання перетворюється в непомірний тягар для ПАТ «Полтаваобленерго», що спотворить дійсне правове призначення штрафний санкцій та в подальшому перешкоджатиме нормалізації стану взаєморозрахунків між сторонами.

Зокрема, відповідач зазначає, що філія ПАТ «Полтаваобленерго» Кременчуцька ТЕЦ займається виробленням теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води мешканцям міста Кременчука та юридичним особам. Рівень тарифів на опалення та постачання гарячої води населенню та релігійним організаціям не покриває затрати товариства на виробництво теплової енергії. Внаслідок цього діяльність товариства щодо виробництва теплової енергії є збитковою. Про це свідчить звіт про фінансові результати та виконання кошторису витрат з ліцензованих видів діяльності за 12 місяців 2012 року, 12 місяців 2013 року та за 12 місяців 2014 року, який подавало ПАТ «Полтаваобленерго» до Національної комісії регулювання електроенергетики України за «Форма 6 НКРЕ- енергопостачання (квартальна)».

ОСОБА_2 того, відповідач вказує, що споживачі, особливо підприємства житлово-комунальної сфери, бюджетні установи та населення, мають постійно значну заборгованість за спожиті електричну і теплову енергії. Розмір заборгованості обчислюється сотнями мільйонів гривень. Дана інформація про здійснення розрахунків за спожиту електричну та теплову енергію по групам споживачів підтверджується формою №1-16-енерго. Ця інформація за даною формою у звітні періоди подається ПАТ «Полтаваобленерго» до Міністерства палива та енергетики України.

Відповідач надав у матеріали даної справи вказану інформацію за формою №1-16-енерго за травень 2013 року, за червень 2013 року, за грудень 2013 року, за лютий 2014 року, за квітень 2015 року та за червень 2015 року.

Як вбачається з доданих до клопотання про зменшення пені доказів, філія ПАТ «Полтаваобленерго» Кременчуцька ТЕЦ виробляє електричну енергію, весь обсяг якої продається Державному підприємству «Енергоринок» згідно Договору №5316/01/481 від 24.02.2009 року (далі Договір №5316/01/481). Весь обсяг виробленої електричної енергії в Україні продається виключно Державному підприємству «Енергоринок». ДП «Енергоринок» утворене державою в особі Кабінету Міністрів України і є Стороною Договору між членами Оптового ринку електричної енергії України. ДП «Енергоринок» відповідно до умов Договору між Членами Оптового ринку електричної енергії від 15.11.1996 року забезпечує продаж всієї електричної енергії постачальникам електричної енергії з метою задоволення попиту на споживання електричної енергії. Оптовий ринок електричної енергії це система виробничих, фінансових, економічних та юридичних стосунків між субєктами підприємницької діяльності, що підписали Договір між Членами Оптового ринку електричної енергії від 15.11.1996 року, отримали від НКРЕ України відповідні ліцензії на право здійснення підприємницької діяльності з виробництва та постачання електричної енергії.

Відповідач вказує, що ДП «Енергоринок» не своєчасно розраховується за куповану електричну енергію з ПАТ «Полтаваобленерго», тому має значну непогашену заборгованість, що стало зростає. Даний факт підтверджується актами звірки взаємних розрахунків між ПАТ «Полтаваобленерго» та ДП «Енергоринок» за 2010-2015 роки, а саме:

Акт звірки взаємних розрахунків ДП «Енергоринок» з ПАТ «Полтаваобленерго» станом на 01.01.2010 року, де ДП «Енергоринок» має борг перед ПАТ «Полтаваобленерго» 12 300 878,80 грн.

Акт звірки взаємних розрахунків ДП «Енергоринок» з ПАТ «Полтаваобленерго» станом на 01.01.2011 року, де ДП «Енергоринок» має борг перед ПАТ «Полтаваобленерго» 16 254 814,63 грн.

Акт звірки взаємних розрахунків ДП «Енергоринок» з ПАТ «Полтаваобленерго» станом на 01.01.2012 року, де ДП «Енергоринок» має борг перед ПАТ «Полтаваобленерго» 56 091 662,29 грн.

Акт звірки взаємних розрахунків ДП «Енергоринок» з ПАТ «Полтаваобленерго» станом на 01.01.2013 року, де ДП «Енергоринок» має борг перед ПАТ «Полтаваобленерго» 74 365 167,04 грн.

Акт звірки взаємних розрахунків ДП «Енергоринок» з ПАТ «Полтаваобленерго» станом на 01.08.2014 року, де ДП «Енергоринок» має борг перед ПАТ «Полтаваобленерго» 134 025 567,87 грн.

Акт звірки взаємних розрахунків ДП «Енергоринок» з ПАТ «Полтаваобленерго» станом на 01.01.2015 року, де ДП «Енергоринок» має борг перед ПАТ «Полтаваобленерго» 216 602 495,87 грн.

Акт звірки взаємних розрахунків ДП «Енергоринок» з ПАТ «Полтаваобленерго» станом на 01.02.2015 року, де ДП «Енергоринок» має борг перед ПАТ «Полтаваобленерго» 362 545 376,24 грн.

Акт звірки взаємних розрахунків ДП «Енергоринок» з ПАТ «Полтаваобленерго» станом на 01.03.2015 року, де ДП «Енергоринок» має борг перед ПАТ «Полтаваобленерго» 399 313 395,99 грн.

Акт звірки взаємних розрахунків ДП «Енергоринок» з ПАТ «Полтаваобленерго» станом на 01.04.2015 року, де ДП «Енергоринок» має борг перед ПАТ «Полтаваобленерго» 351 386 895,83 грн.

Серед підстав для зменшення розміру штрафних санкцій відповідач звертає увагу суду на його виробниче становище, зокрема на те, що підприємство має значне соціальне значення для забезпечення життєвих умов населення та функціонування підприємств і організацій Полтавської області, адже постачає електричну енергію для всіх споживачів Полтавської області та теплову енергію для споживачів Автозаводського району м. Кременчук. Безперебійне постачання електричної та теплової енергії, а також їх генерація, можливе тільки при постійній та своєчасній роботі підприємства по модернізації, ремонту мереж та іншого обладнання. Стягнення пені повному обсязі зробить неможливим здійснення ремонту чи реконструкції Кременчуцької ТЕЦ, мереж електричного і теплового постачання, а також електричного обладнання Полтавської області. ОСОБА_2 того, закупівля газу здійснюється для виробництва теплової та електричної енергії для комунально-побутових споживачів (населення, гуртожитки, релігійні організації, творчі спілки та інші), для виробництва теплової та електричної енергії для бюджетних організації (дитячі садки, школи, лікарні та ін. державні та комунальні структури), для виробництва теплової та електричної енергії для власних потреб (промислові споживачі (підприємства).

У разі відсутності постачання теплової енергії магістральними тепловими мережами з мережною водою для опалення та гарячого водопостачання споживачів, температура мережної води буде зменшуватися до значень температури навколишнього середовища. Враховуючи те, що деяка частина магістральних теплових мереж прокладена у надземному виконанні, то температура теплоносія може зменшуватися до низької температури зовнішнього повітря, при чому мережна вода може замерзати та розривати трубопровід. У разі опорожнення магістральних теплових мереж при контакті внутрішньої поверхні трубопроводу із повітрям буде відбуватися посилена корозія металу, що приведе до аварійних ситуацій внаслідок розриву трубопроводів після заповнення їх мережною водою. Те ж саме стосується до квартальних теплових мереж.

Також у клопотанні про зменшення розміру неустойки відповідач зазначає, що стягнення розміру пені в заявленому позивачем розмірі із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання перетворюється в непомірний тягар для ПАТ «Полтаваобленерго», що спотворить дійсне правове призначення штрафний санкцій та в подальшому перешкоджатиме нормалізації стану взаєморозрахунків між сторонами.

Розглянувши заявлене відповідачем клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій, суд дійшов висновку, що останнє є обґрунтованим та підлягає частково задоволенню за наступного мотивування.

Пункт 3 ст. 83 ГПК України надає суду право у виняткових випадках зменшувати розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки (до якої віднесено штраф і пеню) встановлюється договором або актом цивільного законодавства і може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Стаття 233 Господарського кодексу України також встановлює, що у разі, якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Як роз"яснив Пленум Вищого господарського суду України у Постанові від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (із змінами), вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (п. 3 ст. 83 ГПК України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Враховуючи заперечення позивача, повне виконання боржником зобов"язань за Договором, той факт, що відповідач забезпечує погашення заборгованості за рахунок власних коштів, скрутне фінансове становище підприємства відповідача, а також те, що дії відповідача щодо несвоєчасного виконання прийнятих на себе зобов"язань за Договором не мали негативних наслідків для позивача у вигляді збитків, виходячи із загальних засад, встановлених у ст. 3 Цивільного кодексу України, а саме - справедливості, добросовісності та розумності - суд зменшує розмір пені на 50%, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені підлягають задоволенню частково у розмірі 868 827,79 грн.

При цьому судом враховано правову позицію Конституційного Суду України, зазначену у рішенні від 11.07.2013 р. № 7-рп/2013, про те, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків.

Також відповідачем заявлене клопотання про розстрочення виконання рішення в порядку п.6 ст. 83 ГПК України.

Відповідно до пункту 6 статті 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення. Тобто, таке розстрочення є правом суду, а не обов'язком.

Розглянувши заяву відповідача, заслухавши пояснення представника відповідача та думку позивача, суд приходить до висновку, що відповідачем не вказані обставин, що ускладнюють виконання рішення суду чи роблять його неможливим та не довів необхідність розстрочення виконання рішення суду у даній справі на 12 місяців.

Обґрунтовуючи клопотання про розстрочку виконання рішення суду з підстав, передбачених п. 6 ч. 1 ст. 83 ГПК України, відповідач зазначив, що має скрутний фінансовий стан, а одноразове стягнення коштів за рішенням, яке буде прийняте в даній справі, призведе до ще більшого погіршення фінансового стану товариства, його підприємство має значне соціальне значення для забезпечення життєвих умов населення та функціонування підприємств та організацій області.

П. 6 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд, приймаючи рішення, має відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Законодавець пов»язує розстрочення виконання судового рішення у судовому порядку з обєктивними, непереборними, тобто, виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Слід зазначити, що ті наслідки, на які посилається заявник, як на підставу розстрочення, в разі такого розстрочення можуть настати в майбутньому і для стягувача.

Викладені заявником у заяві доводи стосуються наслідків, які можуть настати після виконання рішення суду, не мають достовірного характеру та ґрунтуються на його припущеннях. В той же час заявником не обґрунтовано винятковості обставин, що ускладнюють виконання рішення суду у справі №917/577/16 чи роблять таке виконання неможливим, не подано належних та допустимих доказів, які б могли бути підставою для відстрочення виконання рішення суду, клопотань про витребування відповідних доказів заявником не подавалося.

Також заявником не доведено, що ті обставини, які, на його думку, унеможливлюють виконання рішення суду на момент розгляду заяви про розстрочку, зміняться в майбутньому після можливого розстрочення та нададуть йому змогу виконати рішення в повному обсязі.

Відсутність у боржника грошових коштів не може свідчити про неможливість виконання рішення суду з огляду на існування інших, крім звернення стягнення на грошові кошти, способів виконання рішення суду, передбачених Законом України «Про виконавче провадження». Відповідно до ст. 96 ЦК України юридична особа відповідає за своїми зобов"язаннями усім належним їй майном.

Заявником не наведено жодних доводів та доказів того, що підприємством вживаються та чи вживатимуться на майбутнє заходи щодо покращення результатів господарської діяльності, в тому числі шляхом оптимізації виробничих процесів, продажу незадіяного в основній діяльності майна чи передачу такого майна в найм, залучення позичкових коштів, тощо.

Таким чином, доводи, наведені у клопотанні про розстрочку виконання рішення суду є необґрунтованими та безпідставними.

За змістом ч. 3 ст. 193 ГК, ст. 529 ЦК України, управнена сторона має право не приймати виконання зобов"язання частинами, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Законодавець, у будь-якому випадку пов"язує розстрочення виконання судового рішення у судовому порядку з об"єктивними, непереборними, тобто, виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Вирішуючи питання про відстрочку або розстрочку виконання рішення, на підставі ст. 121 ГПК України суд повинен встановлювати матеріальні інтереси обох сторін.

Приймаючи до уваги норми п. 6 ч. 1 ст. 83 ГПК України, ч. 3 ст. 193 ГК, ст. 529 ЦК України, розяснення Пленуму Вищого господарського суду України, викладені в п. 3.17.4. постанови від 26.12.2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», п. 7.2 постанови від 17.10.2012 року № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України», заперечення представника позивача проти задоволення клопотання відповідача, суд наявності саме винятковості обставин, необхідних для прийняття рішення про розстрочення виконання рішення суду не вбачає, тому клопотання відповідача про це вважає необґрунтованим і в його задоволенні йому відмовляє.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129 Конституції України та ст. 33, ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Допустимих доказів в спростування вищевикладеного чи будь-яких інших обґрунтованих заперечень по суті спору відповідач суду не надав.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані поданими доказами, а загальна сума заборгованості, яка підтверджена матеріалами справи та підлягає до задоволення частково, складає 868 827,79 грн. пені, 132 865,38 грн. 3% річних, 4 851 739,26 грн. інфляційних втрат. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Оскільки спір виник з вини відповідача, то судові витрати по розгляду справи необхідно покласти на відповідача відповідно до ст. 49 ГПК України пропорційно до задоволених вимог.

При цьому, судом враховано, що пунктом 2.8 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" передбачено, що у разі зменшення розміру позовних вимог зайво сплачена сума судового збору підлягає поверненню. У разі коли господарський суд на підставі пункту 3 статті 83 ГПК України зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов"язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено (п. 4.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України").

Керуючись ст.ст. 43, 49, 82-85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" (вул. Старий Поділ, 5, м. Полтава, Полтавська область, 36022; ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вул. Б.Хмельницького, 6, м. Київ ,01001; ) 868 827,79 грн. пені, 132 865,38 грн. 3% річних, 4 851 739,26 грн. інфляційних, 100833,90 грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

3. В іншій частині у позові відмовити.

Повне рішення складено 29.06.2016р.

Суддя Киричук О.А.