ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" червня 2016 р. Справа № 5023/284/11

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Гребенюк Н.В., суддя Потапенко В.І., суддя Слободін М.М.,

при секретарі Бєлкіній О.М.,

за участю представників :

стягувача не зявився,

боржника не зявився,

ДКС України ОСОБА_1 дов. № 5-15/68-68 від 04.01.2016р.,

ДКС Головне управління у Харківській області не з'явився,

ВДВС у Дергачівському районі не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Державної казначейської служби України (вх. №1573 Х/3) на ухвалу господарського суду Харківської області від 23.05.2016 р. у справі № 5023/284/11,

за позовом Дослідного сільськогосподарського підприємства "БВ" у формі товариства з обмеженою відповідальністю, м. Харків

до Підприємства Дергачівської виправної колонії № 109, с. Дворічний Кут, Харківська область,

про стягнення 128932,89 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Харківської області від 23.05.2016р. (суддя Суярко Т.Д.) скаргу Дослідного сільськогосподарського підприємства БВ у формі товариства з обмеженою відповідальністю на бездіяльність державної казначейської служби України та ВДВС Дергачівського районного управління юстиції Харківської області та зобовязання нарахувати компенсацію та здійснити виплату задоволено частково. Визнано незаконною бездіяльність Відділу державної виконавчої служби Дергачівського районного управління юстиції Харківської області та Державної казначейської служби України щодо виконання наказу господарського суду Харківської області від 11.05.2011 р. у справі №5023/284/11. В іншій частині скарги відмовлено.

Державна казначейська служба України з ухвалою суду першої інстанції не погодилася, звернулася до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм чинного законодавства, просить ухвалу господарського суду Харківської області від 23.05.2016р. скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити Дослідному сільськогосподарському підприємству БВ у формі товариства з обмеженою відповідальністю у задоволенні скарги в частині визнання незаконною бездіяльність Державної казначейської служби України щодо виконання наказу господарського суду Харківської області від 11.05.2011 р. у справі №5023/284/11.

Стягувач, Дослідне сільськогосподарське підприємство "БВ" у формі ТОВ, ДКС Головне управління у Харківській області, ВДВС у Дергачівському районі відзивів на апеляційну скаргу не надали, в судове засідання не зявились та про причини неявки Харківський апеляційний господарський суд не сповістили, хоча належним чином були повідомлені про час та місце судового засідання, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення та телефонограмами, які містяться в матеріалах справи.

Боржник, Підприємство Дергачівської виправної колонії № 109, відзиву на апеляційну скаргу також не надав, в судове засідання не зявився, 13.06.2016р. на адресу суду від нього надійшло клопотання про розгляд даної справи без його участі у звязку з перебуванням його представника на лікарняному, по суті заявленої апеляційної скарги представника Державної казначейської служби України боржник просить вирішити на розсуд суду.

Зважаючи на належне повідомлення сторін про час та місце засідання суду, та на те, що їх явка у судове засідання не була визнана обовязковою, а також на те, що відповідно до ч. 2 ст. 102 ГПК України апеляційна скарга на ухвалу місцевого господарського суду розглядається протягом пятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представників стягувача, боржника та виконавчої служби за наявними в справі матеріалами у відповідності до ст. 75 ГПК України. Крім того, сторони відповідно до ч. 3 ст. 69 ГПК України не заявляли клопотання про продовження строку розгляду справи, а господарський суд не має права за своєю ініціативою продовжувати строк розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені доводи в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як свідчать матеріали справи, рішенням господарського суду Харківської області від 01.03.2011 р. по справі № 5023/284/11 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Підприємства Дергачівької виправної колонії № 109 на користь Дослідного сільськогосподарського підприємства "БВ" у формі товариства з обмеженою відповідальністю 88954,00 грн. основної заборгованості, 24445,77 грн. інфляційних втрат; 7254,68 грн. - 3 % річних; 1206,54 грн. витрат з оплати державного мита та 220,85 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

В іншій частині позовних вимог у задоволенні позову відмовлено.

На виконання рішення суду 11.05.2011 р. судом було видано відповідний наказ.

Як зазначає стягувач та не заперечує боржник, ВДВС Дергачівського районного управління юстиції Харківської області, 25.05.2011 р. вказаний судовий наказ було вперше предявлено до виконання.

ОСОБА_2 з Державного реєстру обтяжень рухомого майна на запит органу державної влади від 05.05.2016р. державним виконавцем 03.09.2014 р. було накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону його відчуження.

Втім, рішення суду у даній справі виконано не було, 17.02.2015 р. судовий наказ було повернуто державним виконавцем стягувачу у звязку з відсутністю майна у боржника.

Стягувач повторно предявив наказ у даній справі до Дергачівського районного управління юстиції Харківської області для виконання.

24.07.2015 р. було відкрито виконавче провадження №48215740 з примусового виконання рішення суду у даній справі (постанова про відкриття виконавчого провадження №48215740 від 24.07.2015 р.).

01.10.2015 р. державним виконавцем було складено акт про відсутність у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення для примусового виконання рішення суду у даній справі.

У звязку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення за рахунок якого можливе виконання рішення суду у даній справі, листом від 01.10.2015 р. №4458 наказ у даній справі було направлено державним виконавцем до Управління Державної казначейської служби України.

06.10.2015 р виконавче провадження №48215740 було зупинено у звязку з направленням виконавчого документу відповідно до Закону України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень (постанова про зупинення виконавчого провадження №48215740 від 06.10.2015 р.).

Стягувач стверджує, що прийняті державним виконавцем під час виконавчого провадження документи йому не направлялись, рішення суду у даній справі не виконано у звязку з протиправною бездіяльністю державної виконавчої служби та державної казначейської служби, що й зумовило звернення із даною скаргою до суду.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тобто законодавчо встановлені межі поведінки органів державної влади та їх посадових осіб поділять їхні дії на правомірні (такі, що знаходяться в межах норм права) та протиправні (або неправомірні, тобто такі, що виходять за межі норм права). Вчинення правомірних дій посадовими особами органів державної влади означає, що вони не порушують зазначену ст.19 Конституції України. Вчинення ж протиправних дій, означає, що в даному випадку правопорядок порушено і мають настати певні юридичні наслідки. І вони мають бути негативними для правопорушника.

ОСОБА_2 ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно - правовим актами, виданим відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу".

Законом України "Про виконавче провадження" регламентовано порядок та особливості проведення кожної стадії (дії) виконавчого провадження і відповідних дій державних виконавців.

ОСОБА_2 зі ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

ОСОБА_2 ст. 7 Закону України Про державну виконавчу службу працівник органу державної виконавчої служби зобовязаний сумлінно виконувати службові обовязки, не допускати в своїй діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих Конституцією України та законами України та боржником; інформації про неможливість виконання безспірного списання коштів з рахунків боржника.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Як вже було зазначено, наказ у даній справі вперше було предявлено до виконання до ВДВС Дергачівського районного управління юстиції у Харківській області 25.05.2011 р.

Державним виконавцем було відкрито виконавче провадження №26828336, під час якого було встановлено, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення.

03.09.2014 р. державним виконавцем було накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону його відчуження.

17.02.2015 р. судовий наказ було повернено державним виконавцем стягувачу у звязку з відсутністю майна у боржника.

За таких обставин, суд першої інстанції правомірно зазначив, що державним виконавцем рішення суду у даній справі у шестимісячний строк не виконано, чим порушено вимоги ч. 2 ст. 30 Закону України Про виконавче провадження.

Суд також зазначає, що частиною 2 ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

З 01.01.2013р. набрав чинності Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", ч.1 статті 4 якого передбачено, що виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи здійснюється в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження", з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. При цьому ч.2. ст.4 передбачено, що у разі якщо рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, його виконання здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Враховуючи п.3 Прикінцевих та перехідних положень виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону субєкти, які видані або ухвалені до набрання чинності цим Законом, подаються до органу державної виконавчої служби протягом шести місяців з дня набрання чинності цим пунктом. Якщо рішення суду про стягнення коштів або виконавчі документи за цими рішеннями, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону субєкти, не було подано в строк, встановлений цим пунктом, це не є підставою для відмови у виконанні даного судового рішення.

Викладене свідчить про те, що наказ суду по справі №5023/284/11 повинен виконуватись державною виконавчою службою, але з урахуванням як вимог Закону України "Про виконавче провадження", так і вимог Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень".

Відповідно ч. 3 ст. 4 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" протягом десяти днів з дня встановлення державним виконавцем факту наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до пунктів 2-4, 9 частини першої статті 47 Закону України "Про виконавче провадження", крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, але не пізніше строку, встановленого частиною другою цієї статті, керівник відповідного органу державної виконавчої служби подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування стягувачу коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України, про що повідомляє в установленому порядку стягувача.

Однак, як правильно встановлено судом першої інстанції, в межах виконавчого провадження №26828336 з примусового виконання рішення суду у даній справі, при виявленні факту відсутності у боржника майна, на яке необхідно звернути стягнення з метою погашення заборгованості (крім коштів), державний виконавець повернув судовий наказ у даній справі стягувачу, хоча мав направити його на виконання до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, що свідчить про порушення державним виконавцем вимог ч.ч. 1-3 ст. 4 Закону України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень.

Стягувач повторно предявив державному виконавцю наказ у даній справі на примусове виконання рішення суду у даній справі.

Заявою про примусове виконання рішення господарського суду від 21.07.2015р. стягувач просив державного виконавця негайно підтвердити раніше встановлену відсутність майна боржника та направити наказ суду у даній справі на виконання до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

За вказаним повторним зверненням стгяувача щодо примусового виконання рішення суду у даній справі державним виконавцем було відкрито виконавче провадження №48215740 (постанова про відкриття виконавчого провадження від 24.07.2015 р.).

Відповідно до ч. 5 ст. 25 Закону України Про виконавче провадження, копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Як стверджує стягувач, постанова про відкриття виконавчого провадження №48215740 державним виконавцем стягувачу не направлялась.

В матеріалах справи відсутні, а державним виконавцем, в порушення ст.ст. 4-3, 33, 34 ГПК України, не надано докази направлення стягувачу постанови про відкриття виконавчого провадження №48215740.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що державним виконавцем порушено ч. 5 ст. 25 Закону України Про виконавче провадження.

Пунктом 7 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 р. № 845 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30 січня 2013 р. № 45) передбачено, що у разі наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу керівник органу державної виконавчої служби подає відповідно до Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" казначейству протягом 10 днів з дня складення державним виконавцем відповідного акта оригінал виконавчого документа разом із супровідним листом та завірені належним чином державним виконавцем копії інших матеріалів виконавчого провадження.

В такому випадку п. 18 ч.1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження підлягає обов'язковому зупиненню. Відповідно ч.1 ст. 39 цього Закону державний виконавець виносить вмотивовану постанову про зупинення виконавчого провадження з підстав, передбачених статтями 37 і 38 цього Закону, яка затверджується начальником або заступником начальника відділу, якому підпорядкований державний виконавець. Постанову про зупинення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1-17 частини першої статті 37 цього Закону, державний виконавець виносить не пізніше наступного робочого дня, коли йому стало відомо про такі обставини, а з підстави, передбаченої пунктом 18 частини першої статті 37 цього Закону, - у день надіслання виконавчого документа до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Копія постанови надсилається сторонам у триденний строк.

Як свідчить наявний в матеріалах справи лист від 01.10.2015 р. № 4458 та поштовий чек, судовий наказ у даній справі було направлено до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів - 02.10.2015 р., що не заперечуються самим державним виконавцем.

Проте, як свідчать матеріали справи, постанову про зупинення виконавчого провадження №48215740 на підставі п. 18 ч. 1 ст. 37 Закону України Про виконавче провадження, державним виконавцем було винесено 06.10.2015 р.

Тобто, з порушенням ст. 39 Закону України Про виконавче провадження, зокрема, державним виконавцем порушено строк винесення постанови про зупинення виконавчого провадження №48215740 на підставі п. 18 ч. 1 ст. 37 Закону України Про виконавче провадження.

За таких обставин, враховуючи порушення державним виконавцем вимог ч. 2 ст.30 Закону України Про виконавче провадження щодо строку примусового виконання рішення суду у даній справі; вимог ч.ч. 1-3 ст. 4 Закону України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень щодо направлення наказу на примусове виконання рішення суду до Державної казначейської служби України; вимог ч. 5 ст. 25 Закону України Про виконавче провадження щодо направлення стягувачу постанови про відкриття провадження у справі; вимог ст. 39 Закону України Про виконавче провадження, щодо строку винесення постанови про зупинення виконавчого провадження, суд першої інстанції дійшов до правомірного висновку, що вимоги скарги в частині визнання незаконною бездіяльності ВДВС Дергачівського районного управління юстиції Харківської області є обґрунтованими, а скарга в цій частині підлягає задоволенню.

Щодо вимог стягувача в частині зобовязання ВДВС Дергачівського районного управління юстиції Харківської області нарахувати компенсацію за порушення за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 5 Закону України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень, компенсація за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи нараховується державним виконавцем протягом п'яти днів з дня отримання ним повідомлення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, про перерахування коштів, крім випадку, коли кошти перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

Враховуючи, що повідомлення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, про перерахування коштів до державного виконавця не надходило, у останнього не виникло визначеної ч. 3 ст. 5 Закону України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень правової підстави для нарахування компенсації, а отже суд першої інстанції правильно зазначив, що вимоги скарги в цій частині не підлягають задоволенню.

Що ж стосується вимоги скарги в частині визнання незаконною бездіяльність Державної казначейської служби України, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ч. 6 ст. 4 Закону України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень, перерахування коштів за рішенням суду здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у тримісячний строк з дня надходження документів та відомостей, необхідних для цього, з одночасним направленням повідомлення про виплату коштів державному виконавцю, державному підприємству або юридичній особі.

Разом з тим, виконання зазначених судових рішень здійснюється за бюджетною програмою КПКВК 3504040 Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою, на яку Законом України Про Державний бюджет України на 2016 рік передбачено 144,75 млн. грн., у відповідності до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 р. № 845 та Закону України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень, а також Бюджетного кодексу України.

Казначейство, відповідно до наданих повноважень, здійснює виконання рішень судів, дотримуючись п. 9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України та п. 3 Порядку виконання рішень, якими передбачено, що рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів та у межах суми, передбаченої законом про Державний бюджет України на відповідний рік за бюджетною програмою КПКВК 3504040, що відповідає принципу справедливості та забезпечує рівні права стягувачів на одержання коштів Державного бюджету за рішенням суду.

На виконанні в Казначействі перебуває виконавчий документ - наказ господарського суду Харківської області від 11.05.2011 р. по справі №5023/284/11.

Виконавчий документ по Дослідному сільськогосподарському підприємству БВ про виконання рішення суду надійшов до Казначейства 06.10.2015р., був зареєстрований відповідно до вимог Інструкції з діловодства за № 8-17870 та після попереднього розгляду документів відповідно до Порядку виконання рішень дані були внесені до програмного продукту Формування інформації про виконання судових рішень (витяг з програми в матеріалах справи).

Пунктом 49 Порядку виконання рішень передбачено, що у разі коли для здійснення безспірного списання коштів державного бюджету необхідні додаткові кошти понад обсяг відповідних бюджетних призначень, Казначейство подає протягом 10 днів з дня надходження виконавчих документів Міністерству фінансів України пропозиції щодо необхідності внесення змін до закону про Державний бюджет України і відкладає безспірне списання коштів державного бюджету та поновлює його з дати набрання чинності законом про внесення змін до закону про Державний бюджет України.

У зв'язку з тим, що за бюджетною програмою КПКВК 3504040 Законом України Про Державний бюджет України на 2014 рік було передбачено 76,96 млн. грн., Законом України Про Державний бюджет України на 2015 рік -144,75 млн. грн., Законом України Про Державний бюджет України на 2016 рік - 144,75 млн. грн., а на виконанні в Казначействі перебуває судових рішень на значно більшу суму (понад два мільярди вісімсот тисяч гривень).

Як свідчать матеріали справи, Казначейство відповідно до п. 49 Порядку виконання рішень зверталось до Міністерства фінансів України з відповідними пропозиціями (копії листів містяться в матеріалах справи). Тобто, на даний час списання коштів на користь Дослідного сільськогосподарського підприємства БВ відкладено в зв'язку з недостатністю коштів для здійснення безспірного списання.

Судовою колегією прийнято до уваги те, що рішення суду виконуються у порядку черговості. Так, станом на 22.04.2016р. на виконанні у Казначействі знаходився наказ господарського суду Харківської області від 11.05.2011р. по справі №5023/284/11 у черзі під №11659, що надійшов та зареєстрований раніше відповідно виконавчого документа по Дослідному сільськогосподарському підприємству БВ. Станом на 18.05.2016р. черга змінилась і виконавчий документ по Дослідному сільськогосподарському підприємству БВ знаходився вже під № 11221 (роздруківки з програмного продукту містяться у матеріалах справи).

Тобто, перерахування коштів стягувачам із затримкою відбувається не через протиправні дії або бездіяльність Казначейства, а виключно у зв'язку з наявністю сформованої черги, в якій перебуває на виконанні значна кількість виконавчих документів та передбаченими у Законах про Державний бюджет України обмеженими асигнуваннями для погашення наявної заборгованості за поданими судовими рішеннями.

Крім того, судова колегія приймає до уваги те, що станом на травень 2016 року у Казначействі за бюджетною програмою КПКВК 3504040 перебуває понад сто тридцять одна тисяча судових рішень на загальну суму понад два мільярди вісімсот тисяч гривень, виконання яких гарантується державою відповідно до Закону України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень.

Суд першої інстанції помилково зазначає в своїй ухвалі, що Казначейством не прийнято рішення, не подано пропозицій Міністерства фінансів України відповідно до п.47-49 Порядку, в зв'язку із чим в діях Казначейства вбачається бездіяльність.

Так, Казначейство листами від 22.01.2016р. та від 08.04.2016р. неодноразово зверталося до Міністерства фінансів України для виділення додаткових коштів на погашення заборгованості за судовими рішеннями по КПКВК 3504040, про що свідчать матеріали справи, але відповіді та додаткові асигнування виділені не були.

Тому, дані листи Казначейства є належним виконанням своїх обов'язків стосовно звернення до Міністерства фінансів України з пропозицією в порядку п. 49 Порядку виконання рішень та відсутністю бездіяльності в його діях.

Суд першої інстанції не врахував вищенаведеного та не зясував вжиття органом Казначейства всіх можливих заходів для належного виконання виконавчого документа, що свідчить про порушення ст. 43 ГПК України щодо повноти зясування обставин справи.

Що стосується вимоги стягувача щодо зобовязання Державної казначейської служби України здійснити виконання рішення суду у даній справі, то судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про незадоволення такої вимоги, оскільки обовязок відповідного органу забезпечити примусове виконання рішення суду виникає на підставі імперативних норми Закону України "Про виконавче провадження" та Закону України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень. Більше того, за приписами ч.ч. 2, 3 ст. 13 Закону України Про судоустрій і статус суддів, судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, а невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

В апеляційній скарзі представник Державної казначейської служби України посилається на те, що справи щодо оскарження дій органів Державної казначейської служби України в процесі виконання судових рішень, враховуючи рішення господарських судів, підсудні адміністративним судам.

Дане посилання є необґрунтованим та таким, що не відповідає чинному законодавству. Так, орган державної казначейської служби, виконуючи рішення суду, діє в межах Закону України "Про виконавче провадження", з особливостями, визначеними Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", а відтак скарги на дії органу державної казначейської служби підлягають розгляду в межах господарського процесу.

Дана позиція висвітлена в постановах Вищого господарського суду України від 24.09.2013р. у справі № 32/37-10, від 15.10.2014р. у справі № 916/885/13, від 06.10.2015р. у справі № 5016/118/2011.

На підставі викладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що суд першої інстанції, приймаючи оскаржувану ухвалу, неповністю дослідив обставини, які мають значення для справи, а тому, вказана ухвала підлягає частковому скасуванню, а апеляційна скарга задоволенню частково.

Судова колегія вважає за необхідне зазначити, що викладене в апеляційній скарзі представником державної казначейської служби України клопотання про залучення до участі у справі належних субєктів, а саме, Кабінет Міністрів України та Міністерство фінансів України, не підлягає задоволенню, оскільки відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. При цьому, чинним ГПК України не передбачено право суду залучати до участі у справі осіб на стадії виконання рішення суду.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 06.06.2016 року було відстрочено заявнику апеляційної скарги сплату судового збору за подання апеляційної скарги у даній справі до винесення постанови у справі.

Станом на день прийняття постанови апелянтом не сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги.

Зважаючи на вищенаведене та ст.ст. 44, 49 ГПК України, судова колегія приходить до висновку про покладення судових витрат на стягувача.

З огляду на зазначене та керуючись ст. ст. 79, 99, 101, 102, п. 2 ст. 103, п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 104, ст. 105, ст. 106 Господарського процесуального кодексу України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України на ухвалу господарського суду Харківської області від 23.05.2016 р. у справі № 5023/284/11 задовольнити частково.

Ухвалу господарського суду Харківської області від 23.05.2016 р. у справі № 5023/284/11 скасувати в частині визнання незаконною бездіяльність Державної казначейської служби України щодо виконання наказу господарського суду Харківської області від 11.05.2011 р. у справі №5023/284/11.

В іншій частині ухвалу господарського суду Харківської області від 23.05.2016 р. у справі № 5023/284/11 залишити без змін.

Стягнути з Дослідного сільськогосподарського підприємства "БВ" у формі товариства з обмеженою відповідальністю (61003, м. Харків, вул. К. Основ'яненко, 7, ) на користь державного бюджету України (отримувач коштів - УДКСУ у Дзержинському районі м. Харкова, рахунок отримувача - 2003, код отримувача - 37999654, банк отримувача - ГУДКСУ у Харківській області, код банку отримувача - 851011) судовий збір за розгляд апеляційної скарги у розмірі 1378,00 грн.

Доручити господарському суду Харківської області видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя Гребенюк Н. В.

Суддя Потапенко В.І.

Суддя Слободін М.М.