КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" червня 2016 р. Справа№ 910/30355/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Гончарова С.А.

Тарасенко К.В.

за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання від 07.06.2016 року,

розглянувши апеляційну скаргу приватного підприємства «Майстер Інструмент» на рішення господарського суду міста Києва від 04.03.2016 року

у справі № 910/30355/15 (суддя: Шкурдова Л.М.)

за позовом приватного підприємства «Майстер Інструмент»

до 1) товариства з обмеженою відповідальністю «Схід Відбудова»

2) товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Практікер Україна»

про стягнення 384 160,21 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 04.03.2016 у справі № 910/30355/15 позов задоволено частково. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Схід Відбудова» (в минулому ТОВ «Практікер Україна») на користь приватного підприємства «Майстер Інструмент» 384 160,21 грн. - суми боргу та 5 762,40 грн. - витрати по сплаті судового збору. В задоволенні позову відносно товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Практікер Україна» - відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, приватне підприємство «Майстер Інструмент» звернулось з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить суд скасувати частково рішення господарського суду міста Києва від 04.03.2016 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою апеляційного господарського суду від 11.04.2016 року апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду.

У судовому засіданні 07.06.2016 року представник ПП «Майстер Інструмент» надав суду свої пояснення по справі в яких, підтримав подану апеляційну скаргу на підставі доводів зазначених у ній та просив задовольнити, рішення господарського суду міста Києва від 04.03.2016 року у справі № 910/30355/15 скасувати частково в частині відмови у задоволенні позову відносно стягнення грошових коштів з ТОВ «Торговий дім «Практікер Україна». Представник скаржника просив суд апеляційної інстанції в цій частині прийняти нове рішення яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі та стягнути солідарно заборгованість з обох відповідачів.

Представник ТОВ «Торговий дім «Практікер Україна» у судових засіданнях суду апеляційної інстанції 17.05.2016 року та 07.06.2016 року також надав суду свої пояснення по справі в яких заперечив проти поданої апеляційної скарги. Представник відповідача-2 вважає подану апеляційну скаргу позивача безпідставною та необґрунтованою, а рішення суду першої інстанції законним та таким що винесене без порушень норм матеріального та процесуального права, представник ТОВ «Торговий дім «Практікер Україна» просив суд апеляційної інстанції залишити оскаржуване рішення суду без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Представники ТОВ «Схід Відбудова» у судові засідання суду апеляційної інстанції ані 17.05.2016 року, ані 07.06.2016 року не з'явились про день та час розгляду справи відповідач-1 повідомлявся належним чином. Проте, на час розгляду справи повідомлення про вручення поштового відправлення суду не повернулося. Про причини неявки відповідач-1суд не повідомив.

Враховуючи викладене, заслухавши думку представника позивача та відповідача-2, які просили суд апеляційної інстанції розглядати справу без участі відповідача-1, колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ст. 75 ГПК України вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, оскільки ТОВ «Схід Відбудова» про дату та місце розгляду справи повідомлялося належним чином, участь представників відповідача-1 у судовому засіданні 07.06.2016 року, судом обов'язковою не визнавалась, клопотань про відкладення розгляду справи та витребування письмових доказів не надходило. В матеріалах справи міститься достатньо доказів для прийняття рішення по справі.

Також, колегія суддів апеляційного господарського суду звертає увагу на те, що у відповідності до ч.2 ст. 102 ГПК України суд апеляційної інстанції обмежений строком розгляду апеляційної скарги на рішення місцевого господарського суду, а продовження зазначеного строку розгляду справи у відповідності до ч. 3 ст. 69 ГПК України без клопотання сторони по справі, не передбачено ГПК України.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що застосовуючи відповідно до ч.1ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Разом з тим, відповідно до положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

Згідно статті 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі XII Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи, апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Дослідивши наявні в справі матеріали, розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, що з'явились у судове засідання, Київським апеляційним господарським судом встановлено наступне.

20 травня 2010 року між ПП «Майстер Інструмент» (постачальник) та ТОВ «Схід Відбудова» (в минулому ТОВ «Практікер Україна») укладений договір купівлі-продажу (національний) № 0614/01В02010 (далі - договір).

Додатком № 2 до договору номер договору було змінено на № 061411. Разом із договором між позивачем та відповідачем-1 були укладені загальні умови поставки та надання послуг № 0614/03ВР2010 від 20 травня 2010 року (далі - угода). Крім того, додатком № 2 до договору номер угоди було змінено на № 061431.

Також, з матеріалів справи вбачається, що 01 січня 2013 року між позивачем та відповідачем-1 укладено договір про умови № 061423 (далі - договір про умови).

Згідно умов п. 1 договору умови цього договору та всіх додатків до нього регулюють ділові відносини між ТОВ «Схід Відбудова» (в минулому ТОВ «Практікер Україна») та/або підприємствами, для яких компанія відровідача-1 виконує закупівельні обов'язки.

Пунктом 1.1 угоди встановлено, що ці загальні умови поставки та надання послуг регулюють спеціальні умови поставок товарів відповідача-1 позивачем та надання послуг постачальнику з боку відповідача-1 на основі договору купівлі-продажу та договору про умови, укладеного між сторонами, і є невід'ємною частиною договору купівлі-продажу.

Згідно п. 3.1 договору, поставки здійснюються до місця прийняття товарів за рахунок постачальника на умовах DDP.

Відповідно до п. 9.1 договору додатки до цього договору, зокрема, договір про умови та загальні умови поставки та надання послуг, вважаються невід'ємними частинами даного договору купівлі-продажу.

Згідно п. 2.3 угоди кількість, строки та місце поставок будуть визначені згідно з даною угодою у замовленні, яке оформлюється відповідачем-1 у текстовому редакторі і надсилається постачальнику.

Пунктом 5.1 угоди встановлено, що строк оплати визначається згідно зі ст. 4 договору про умови і залежно від того, яка з цих подій сталась пізніше, відраховується або з дня передачі товарів за даною угодою, або з дня отримання всіх необхідних документів щодо поставленого товару головним офісом відповідача-1.

Відповідно до п. 4 договору про умови строк платежу: дійсний до 31.12.2012 року - 65 днів з надходження товарів/рахунку; дійсний з 01.01.2013 року - 75 днів з надходження товарів/рахунку.

Згідно п. 3.1 угоди замовлення виконуються у зазначений у замовленні строк поставки. Поставки частинами може здійснюватись лише зі згоди Відповідача-1. Строк поставки відраховується з дати замовлення.

Відповідно до п. 3.7 замовлення вважається виконаним, коли постачальник поставив у визначений магазин замовлені відповідачем-1 товари, а також було встановлено, що поставка відповідає усім досягнутим домовленостям, угоді та логістичній системі відповідача-1. Позивач повинен поставити замовлені товари у вказаний у замовленні магазин. Поставка товарів здійснюється до пункту прийняття товару магазином.

Як зазначає позивач та вбачається з матеріалів справи, на виконання положень договору та угоди ПП «Майстер Інструмент» було поставлено відповідачу-1 товар на суму 580588,55 грн.

Актом звірки взаємних розрахунків за період з 01.01.2015 року по 30.03.2015 року, який підписаний та скріплений печатками представниками позивача та відповідача-1, сторонами погоджено, що станом на 01 січня 2015 року заборгованість за поставлений товар за договором відповідача-1 перед позивачем становить 366253,55 грн.

Крім того, в період з 05 січня 2015 року по 24 березня 2015 року відповідачем-1 було поставлено товар згідно наступних видаткових накладних: № 175 від 17.03.2014р. на суму 11322,00 грн.; № 882 від 25.12.2014р. на суму 21085,50 грн.; № 883 від 26.12.2014р. на суму 31878,00 грн.; № 889 від 26.12.2014р. на суму 3375,00 грн.; № 796 від 27.10.2014р. на суму 10500,00 грн.; № 770 від 23.10.2014р. на суму 6870,00 грн.; № 714 від 30.09.2014р. на суму 4410,00 грн.; № 769 від 22.10.2014р. на суму 2940,00 грн.;№ 2 від 16.01.2015р. на суму 22791,00 грн.; № 3 від 16.01.2015р. на суму 2574,00 грн.; № 22 від 02.02.2015р. на суму 20338,50 грн.; № 43 від 18.02.2015р. на суму 54981,00 грн.; № 42 від 19.02.2015р. на суму 20994,00 грн.; № 60 від 31.01.2014р. на суму 276,00 грн. За поставлений товар відповідачем-1 було сплачено на користь позивача 70468,56 грн.

З матеріалів справи також вбачається, що 30 березня 2015 року між ПП «Майстер Інструмент», ТОВ «Схід Відбудова» (в минулому ТОВ «Практікер Україна») та ТОВ «Торговий дім «Практікер Україна» (відповідач-2) було укладено додаткову угоду №2 до договору № 061411 від 20.05.2010 року, (далі - додаткова угода № 2).

Згідно положень п. 1 додаткової угоди № 2 сторони вирішили змінити одну із сторін в зобов'язанні по договору № 061411 від 20.05.2010 року. Отже, за додатковою угодою № 2 всі права та обов'язки за договором перейшли від відповідача-1 до відповідача-2.

Крім того, як зазначено, в п. 4 додаткової угоди № 2 сторони стверджують, що з метою фіксації суми зобов'язань, які утворились на момент укладання цієї додаткової угоди, відповідач-1 та позивач укладають акт звірки взаєморозрахунків.

Так, згідно акту звірки взаєморозрахунків, який був укладений між позивачем та відповідачем-1 30 березня 2015 року сторони узгодили заборгованість по сплаті за поставлений товар згідно договору з боку відповідача-1 на користь позивача в сумі 510119,99 грн.

Згідно п. 5 додаткової угоди № 2 сплата зобов'язань відповідача-1, які виникли за договором, в якому відбувається заміна сторони, включаючи зобов'язання визначені п. 4 цієї угоди, з моменту укладення цієї угоди, якщо сторони не домовляться про інше, здійснюється відповідачем-1 до їх повного виконання. При цьому новий покупець ТОВ «Торговий дім «Практікер Україна» поручається за виконання ТОВ «Схід Відбудова» (в минулому ТОВ «Практікер Україна») визначених зобов'язань. В разі невиконання відповідачем-1 визначених зобов'язань, відповідач-1 та новий покупець відповідач-2 несуть солідарну відповідальність за їх виконання. Всі взаємовідносини між ТОВ «Схід Відбудова» та новим покупцем стосовно даного договору регулюються окремою угодою між ними.

Як зазначає позивач та вбачається з матеріалів справи, в зв'язку з частковою оплатою відповідачем-1 заборгованості за поставлений позивачем товар, неоплаченим залишився товар на суму 384160,21 грн. Оскільки на підставі додаткової угоди № 2 до договору відповідач-2 поручився перед позивачем за виконання відповідачем-1 зобов'язань по оплаті товару, позивач, у листопаді 2015 року звернувся до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення солідарно ТОВ «Схід Відбудова» (в минулому ТОВ «Практікер Україна»), та ТОВ «Торговий дім «Практікер Україна» 384160,21 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що ним на підставі договору купівлі-продажу від 20.05.2010 року поставлено відповідачу-1 товар, який в повному обсязі останнім оплачений не був, в зв'язку з чим у відповідача-1 перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 384 160,21 грн. На підставі додаткової угоди № 2 до договору відповідач-2 поручився перед позивачем за виконання відповідачем-1 зобов'язань по оплаті товару, в зв'язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача-1 та відповідача-2 солідарно 384 160,21 грн.

З матеріалів справи вбачається, що під час розгляду справи у суді першої інстанції, ТОВ «Схід Відбудова» розмір заборгованості визнало у повному обсязі.

Проте, ТОВ «Торговий дім «Практікер Україна» проти задоволення позовних вимог заперечувало, вказуючи, що порука згідно додаткової угоди № 2 припинилася, а тому підстави для стягнення з відповідача-2 солідарно з відповідачем-1 суми боргу за поставлений позивачем товар відсутні.

Як зазначалося вище, рішенням господарського суду міста Києва від 04.03.2016 у справі № 910/30355/15 позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Схід Відбудова» (в минулому ТОВ «Практікер Україна») на користь ПП «Майстер Інструмент» 384 160,21 грн. - суми боргу та 5 762,40 грн. - витрати по сплаті судового збору. В задоволенні позову відносно ТОВ «Торговий дім «Практікер Україна» - відмовлено.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін з наступних підстав.

Договір поставки є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно із ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Видатковими накладними за період з 05.01.2015 р. по 24.03.2015 р. підтверджується факт належного виконання позивачем зобов'язань за договором та поставки на користь відповідача-1 товару, який останнім був прийнятий та частково оплачений.

Пунктом 2 та 3 додаткової угоди №2 від 30.03.2015 р. до договору визначено, що поставка товарів постачальником, з моменту укладання цієї угоди, якщо про інше сторони не погодились окремо, здійснюється за замовленнями нового покупця та на користь нового покупця в порядку та на умовах, визначених договором. Відповідач-1, як сторона, яка вибуває із зобов'язання, відмовляється від права замовляти та обов'язку приймати товари постачальника.

З матеріалів справи вбачається, що предметом спору у даній справі є неналежне виконання відповідачем-1 зобов'язань з оплати продукції, що була поставлена позивачем до моменту укладення сторонами додаткової угоди №2 від 30.03.2015 р. до договору.

Статтею 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України, п. 4 договору про умови, відповідач-1 був зобов'язаний розрахуватися за поставлений товар протягом 75 днів з моменту надходження товарів.

Таким чином, з урахуванням часткової оплати, заборгованість відповідача-1 за поставлений товар становить 384 160,21 грн., що не заперечувалося представниками сторін під час розгляду справи у суді першої інстанції. При цьому, строк виконання грошового зобов'язання на момент розгляду справи настав.

Оскільки, ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції, відповідачем-1 не було надано доказів того, що на виконання умов договору ним були повністю проведені розрахунки з позивачем у строк, передбачений п. 4 договору про умови, строк платежу настав, наявність заборгованості в розмірі 384 160,21 грн. не спростована та вказана сума заборгованості відповідачами не заперечувалася, та підтверджується підписаним уповноваженими представниками позивача та відповідача-1 та скріпленим їх печатками актом звірки взаєморозрахунків за період 9 місяців 2015 року, судова колегія апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом правомірно було задоволено позов частково та стягнуто вказану заборгованість саме з відповідача-1, а не солідарно, як просив позивач.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог (солідарного стягнення), що були заявлені до ТОВ «Торговий дім «Практікер Україна», виходячи з наступного.

Згідно з п. 5 додаткової угоди №2 від 30.03.2015 р. сплата зобов'язань відповідача-1, які виникли за договором, в якому відбувається заміна сторони, включаючи зобов'язання, визначені п. 4 цієї угоди, здійснюється відповідачем-1 до їх повного виконання. При цьому новий покупець поручається за виконання покупцем визначених зобов'язань. У разі невиконання покупцем визначених зобов'язань, покупець та новий покупець несуть солідарну відповідальність за їх виконання. Всі взаємовідносини між відповідачем-1 та новим покупцем стосовно даного договору регулюються окремою угодою між ними.

Таким чином, аналізуючи правовідносини, що склалися між сторонами, зокрема укладену додаткову угоду №2 від 30.03.2015 р. колегія суддів апеляційного господарського суду приходить до висновку, що ТОВ «Схід відбудова» виступив боржником за основним зобов'язанням (поставки), а ТОВ «Торговий дім «Практікер Україна» - поручителем. Отже, на переконання колегії суддів спірні відносини регулюються параграфом 3 глави 49 Цивільного кодексу України (порука).

Відповідно до ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки на підставі п. 2 ст. 554 Цивільного кодексу України .

Вирішуючи позовну вимогу про стягнення заборгованості з відповідача-2, суд дійшов висновку, що дія поруки припинилась. Судова колегія апеляційного господарського суду погоджується з такими висновками з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 статті 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно із ч. 4 статті 559 Цивільного кодексу України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Як встановлено судом, у додатковій угоді від 30.03.2015 р., що містить умову про поруку, сторони не визначили строку дії цієї поруки, отже, мають застосовуватися приписи зазначеної статті в тій частині, відповідно до якої порука припиняється у разі, якщо кредитор протягом 6 місяців не пред'явить вимоги до поручителя від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Судом встановлено, що відповідно до п. 4 договору про умови строк платежу дійсний протягом 75 днів з надходження товарів/рахунку.

Як вбачається за матеріалів справи, остання партія товару надійшла до ТОВ «Практікер Україна» (ТОВ «Схід відбудова») згідно останньої видаткової накладної № 42 - 19.02.2015 року, а відтак, враховуючи п. 4 договору про умови, строк зобов'язання по оплаті останньої поставки товару закінчився 05.05.2015 року.

Таким чином, зважаючи на 6-ти місячний строк, передбачений законом, порука відповідача-2 припинилась з 06.11.2015 р., оскільки кредитор не звернувся до поручителя протягом цього часу з вимогою про виконання основного зобов'язання (позовну заяву подано 26.11.2015 р., що підтверджується відбитком календарного штемпеля на конверті).

Твердження позивача, що в межах встановленого строку він звернувся до відповідача-2 із претензією щодо сплати заборгованості ТОВ «Схід відбудова», судом не приймається до уваги з огляду на таке.

Як зазначив Верховний Суд України від 17.09.2014 р. у постановах по справах № 6-6цс14-1, № 6-53цс14, а також в Аналізі про застосування судами законодавства, яке регулює поруку, як вид забезпечення виконання зобов'язання, від 01.02.2015 р., з огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань, застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти, як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Більш того, строк поруки не вважається строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Отже, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки (6 місяців, 1 року чи будь-якого іншого строку, який установили сторони в договорі). Тому навіть якщо в межах строку дії поруки було пред'явлено претензію і поручитель не виконав указаних у ній вимог, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право.

Судова колегія апеляційного господарського суду звертає увагу на те, що аналогічні висновки містяться в постанові Верховного Суду України від 17.02.2016 р. у справі №6-1844цс15.

Таким чином, оскільки позивач протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явив вимоги до поручителя - ТОВ «Торговий дім «Практікер Україна», судова колегія апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що порука у відповідача-1 перед позивачем за основним зобов'язанням (договором купівлі-продажу) є припиненою, а відтак - позовні вимоги в частині стягнення основної заборгованості з відповідача-2 задоволенню не підлягають.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія апеляційного господарського суду вважає, що суд першої інстанції при прийнятті рішення дійшов правильного висновку по справі та частково задовольнив позов.

Відповідно до ст. 22 ГПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Сторони мають право подавати докази, брати участь у дослідженні доказів.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Отже, виходячи з вищевикладеного, як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції позивачем не було подано належних та переконливих доказів в обґрунтування заявленого позову до відповідача-2. Судова колегія звертає увагу, що доводи та заперечення викладені у апеляційній скарзі ПП «Майстер Інструмент» на рішення суду першої інстанції не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 04.03.2016 року, прийняте після повного з'ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а також у зв'язку з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є таким що відповідає нормам закону.

Відповідно до ст. 103 ГПК України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 1) залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення; 3) скасувати рішення повністю або частково і припинити провадження у справі або залишити позов без розгляду повністю або частково; 4) змінити рішення.

Таким чином, в задоволенні апеляційної скарги приватного підприємства «Майстер Інструмент» слід відмовити, а оскаржуване рішення господарського суду міста Києва від 04.03.2016 року залишити без змін.

При цьому, судова колегія апеляційного господарського суду вважає за необхідне виключити з мотивувальної частини рішення господарського суду міста Києва від 04.03.2016 року посилання суду першої інстанції, на жовтень місяць 2015 року, тобто в даті (05.10.2015 року) коли кредитором не було пред'явлено вимоги до поручителя, та в даті (06.10.2015 року) щодо висновків суду коли порука припинилася, оскільки, як встановлено судом апеляційної інстанції, місцевим господарським судом при виготовлення повного тексту рішення було помилково зазначено жовтень місяць 2015 року.

Як встановлено та перевірено судом апеляційної інстанції вірними є дати 05.11.2015 року та 06.11.2015 року відповідно. Тобто, місцевим господарським судом помилково зазначено жовтень місяць 2015 року тоді як вірним буде листопад місяць 2015 року.

Колегія суддів звертає увагу на те, що допущена судом першої інстанції описка не вплинула на результати розгляду справи оскільки, як вже зазначалося вище рішення від 04.03.2016 року про часткове задоволення позову про стягнення заборгованості з відровідача-1 та відмову у задоволенні позову щодо солідарного стягнення прийнято законно та обґрунтовано.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Враховуючи наведене вище та керуючись статтями 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу приватного підприємства «Майстер Інструмент» на рішення господарського суду міста Києва від 04.03.2016 року у справі № 910/30355/15 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 04.03.2016 року у справі № 910/30355/15 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/30355/15 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова може бути оскаржена впродовж двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді С.А. Гончаров

К.В. Тарасенко