номер провадження справи 12/55/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

24.06.2016 Справа № 908/1813/15-г

Господарський суд Запорізької області у складі судді Смірнова О.Г.,

За участю секретаря судового засідання Бамбизова М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ДПА на дії Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві щодо виконання наказу від 27.10.15 р.

у справі № 908/1813/15-г

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Райффайзен ОСОБА_1, м. Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю ДПА, м. Донецьк

про стягнення 291546,97 грн.

за участю представників:

від стягувача не зявився

від боржника ОСОБА_2, довіреність від 05.05.2015 р.

від ВДВС Оболонського районного управління юстиції у місті Києві не зявився

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 07.06.16 р. за клопотанням представника боржника строк розгляду скарги був продовжений на підставі ст. 69 ГПК України на пятнадцять календарних днів до 03.07.16 р.

СУТЬ ПИТАННЯ: Боржник у справі - Товариство з обмеженою відповідальністю ДПА (далі заявник), звернувся до Господарського суду Запорізької області зі скаргою в порядку ст. 1212 ГПК України на дії Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві, в якій просить суд:

1) поновити строк для подання скарги на дії Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві щодо виконання наказу господарського суду Запорізької області № 908/1813/15-г, виданого 27.10.15 р.;

2) визнати дії Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві щодо виконання наказу господарського суду Запорізької області № 908/1813/15-г, виданого 27.10.15 р., незаконними;

3) скасувати наступні постанови Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві, винесені при виконанні наказу господарського суду Запорізької області № 908/1813/15-г, виданого 27.10.15 р.:

- постанову про відкриття виконавчого провадження № 49354066 від 13.11.15 р.;

- постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 49354066 від 13.11.15 р.;

- постанову про стягнення виконавчого збору № 49354066 від 19.11.15 р.;

- постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 49354066 від 19.11.15 р.;

- постанову про арешт коштів боржника № 49354066 від 19.11.15 р.;

4) витребувати від Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві матеріали виконавчого провадження щодо виконання рішення у справі № 908/1813/15-г за позовом ТОВ Райффайзен ОСОБА_1 до ТОВ ДПА про стягнення заборгованості в розмірі 291546,97 грн.

04.05.2016 року на адресу суду від стягувача у справі - Товариства з обмеженою відповідальністю Райффайзен ОСОБА_1 надійшли заперечення на скаргу в порядку ст. 22 ГПК України, в яких останній зазначає наступне:

- вказує, що згідно ч. 1 ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна, у разі якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна, право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу;

- фактична адреса ТОВ ДПА, а саме: 04655, м. Київ, пр. Московський, 21, оф. 12, зазначена в угоді від 21.10.2014 року про внесення змін до договору фінансового лізингу, жодних листів чи повідомлень про зміну адреси від ТОВ ДПА не надходило;

- на протязі розгляду справи № 908/1813/15-г в суді першої, апеляційної та касаційної інстанцій вся судова кореспонденція надсилалась ТОВ ДПА за адресою: 04655, м. Київ, пр. Московський, 21, оф. 12, жодних нарікань такого направлення від ТОВ ДПА не надходило, навпаки останнє в своїх процесуальних документах вказувало саме дану адресу та завжди своєчасно отримувало всю судову кореспонденцію;

- крім того 22.03.2016 року Донецьким апеляційним господарським судом при розгляді іншої справи № 905/3345/15 за позовом ТОВ Райффайзен ОСОБА_1 до ТОВ ДПА про стягнення боргу на останній сторінці постанови встановлено, що вказана в угоді від 21.10.2014 року адреса ТОВ ДПА: 04655, м. Київ, пр. Московський, 21, оф. 12 також значиться і на офіційному сайті ТОВ ДПА в мережі Інтернет за адресою: http://www.dpa.com.ua.;

- юридичною адресою ТОВ ДПА є м. Донецьк, наразі це окупована територія України, де проводиться антитерористична операція, куди Укрпошта не надсилає поштову кореспонденцію та звичайно територіальні відділи ВДВС там не працюють;

- ТОВ ДПА жодним чином не пояснює у своїй скарзі яким чином наразі у м. Донецьк можливо доставити йому кореспонденцію та провести виконавчі дії;

- в даній скарзі ТОВ ДПА вказує адресу для листування: 04214, м. Київ, а/с 64 (Оболонський район м. Києва), а тому за наявністю такого бажання ТОВ ДПА мав можливість повідомити про свою нову поштову адресу як ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві так і стягувача, щоб вся кореспонденція виконавчого провадження № 49354066 надсилалась боржнику за належністю та своєчасного виконання;

- посилання боржника на те, що ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві на має можливості належним чином проводити виконавчі дії, а ТОВ ДПА реагувати на них є безпідставними;

- у відповідності до ч.ч. 3-8 ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець не позбавлений можливості надіслати виконавчий документ на виконання до іншого ВДВС за належністю якщо в процесі виконання наказу Господарського суду Запорізької області, виданого 27.10.2015 року, державний виконавець виявить, що коштів, що знаходяться на відкритих банківських рахунках боржника недостатньо для виконання наказу, або майно боржника, на яке можливо звернути стягнення територіально знаходиться на непідвідомчій території ВДВС Оболонського РУЮ в м. Києві, або якщо боржник змінив своє місцезнаходження;

- виконавче провадження може бути передано від одного органу державної виконавчої служби до іншого, від одного державного виконавця до іншого в порядку, встановленому Міністерством юстиції України, спори про місце здійснення виконавчих дій між органами державної виконавчої служби не допускаються;

- вважає, що ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві не порушено вимоги чинного законодавства, як і не порушені права та законні інтереси боржника. Просить у задоволенні скарги відмовити в повному обсязі.

Безпосередньо в судовому засіданні 10.05.2016 року представник боржника надав суду із супровідним листом докази по скарзі для долучення їх до матеріалів справи.

10.05.2016 року на адресу суду від боржника надійшло клопотання про надання можливості ознайомитися з матеріалами справи та зняття з них фотокопій.

Вказане клопотання боржника задоволено судом про що свідчить підпис його уповноваженого представника про ознайомлення з матеріалами справи 10.05.16 року.

Безпосередньо в судовому засіданні 24.05.2016 року представник боржника надав суду копії матеріалів виконавчого провадження та копію договору № 19218/12-16 від 16.12.2015 року про доставку/вручення поштових відправлень та періодичних друкованих видань через абонементну скриньку № 64 для долучення до матеріалів справи.

Представники стягувача та Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві в судове засідання 24.06.2016 року не зявилися, про причини неявки суд не повідомили, про час і місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень від 25.04.16 р. (том 2, а.с. 49, 50).

Представник боржника в судовому засіданні 24.06.2016 року підтримав вимоги поданої скарги та наполягав на її задоволенні. Разом з тим надав із супровідним листом лист від 20.05.2016 року, адресований Відділенню № 64 Київської міської дирекції УДППЗ «Укрпошта», для долучення до матеріалів справи.

Учасників виконавчого провадження було належним чином повідомлено про час та місце проведення судового засідання, тому судом з урахуванням вимог ст. ст. 42, 43 ГПК України створені всі необхідні умови для розгляду скарги на принципах змагальності, рівності учасників процесу перед законом.

Зясувавши фактичні обставини, надавши правову кваліфікацію відносинам учасників судового процесу, суд встановив:

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 21.05.2015 року у справі № 908/1813/15-г позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Райффайзен ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю ДПА задоволено, вирішено стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ДПА на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Райффайзен ОСОБА_1 заборгованість в сумі 291546,97 грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 5830,94 грн.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 21.07.2015 року рішення Господарського суду Запорізької області від 21.05.2015 року у справі № 908/1813/15-г залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 15.10.2015 року постанову Донецького апеляційного господарського суду від 21.07.2015 у справі №908/1813/15-г залишено без змін.

На виконання вказаного рішення та постанови Донецького апеляційного господарського суду господарським судом був виданий наказ від 27.10.2015 року.

Вказаний наказ господарського суду Запорізької області був переданий стягувачем на виконання до Відділу Державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві, яким 13.11.2015 року була прийнята постанова про відкриття виконавчого провадження № ВП 49354066, копія якої міститься в матеріалах справи. Пунктом 2 вказаної постанови боржнику визначений строк для самостійного виконання рішення, а саме у строк до семи днів з моменту винесення постанови.

Разом з тим 13.11.2015 року державним виконавцем Відділу Державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві за заявою стягувача була прийнята постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

В процесі здійснення виконавчих дій з виконання вказаного наказу № 908/1813/15-г від 27.10.15 р. державним виконавцем Відділу Державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві у звязку з невиконанням боржником у наданий йому строк рішення була прийнята постанова від 19.11.2015 року про стягнення виконавчого збору в сумі 29737,79 грн.

Одночасно 19.11.2015 року Відділом Державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві на підставі ст. ст. 57, 59 Закону України «Про виконавче провадження» були прийняті постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження та постанова про арешт коштів боржника у межах суми 297377,91 грн.

Боржник у справі - Товариство з обмеженою відповідальністю ДПА (далі заявник), звернувся до Господарського суду Запорізької області зі скаргою в порядку ст. 1212 ГПК України на дії Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві, в якій зазначає, що з невідомих причин стягувач звернувся до Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві з відповідною заявою про відкриття виконавчого провадження. Відділ державної виконавчої служби Оболонского районного управління юстиції у місті Києві постановою від 13.11.2015 року відкрив виконавче провадження № 49354066, копію якої надіслав 27.11.2015 року за адресою: м. Київ, пр. Московський, 21 офіс 12. При цьому вказує, що 28.12.2015 року за допомогою електронної пошти ним від контрагента була отримана сканкопія цієї постанови, а також листа, відповідно до якого ця постанова була повернута до ВДВС Оболонського РУЮ м. Києва як помилково надіслана. Вважає дії ВДВС Оболонського РУЮ м. Києва щодо відкриття виконавчого провадження та подальшого виконання вищевказаного рішення суду незаконними з огляду на наступне:

- відповідно до ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна;

- адреса листування: м. Київ, пр. Московський, 21 офіс 12 дійсно вказувалась боржником виключно для надходження на неї документів: копій ухвал, рішень, постанов апеляційної та касаційної інстанції, але за даною адресою підприємство не знаходиться, ця адреса використовувалась контрагентом для розміщення офісу, який ніякого відношення до нас не має, але у звязку з нашим проханням погодився отримувати та передавати документи, які надходять до нас з судових установ;

- за даною адресою ніколи не розташовувався керівник боржника чи будь-який постійно діючий орган, а також ніколи не знаходилось майно боржника;

- оскільки за адресою: м. Київ, пр. Московський, 21, офіс 12 на дату відкриття виконавчого провадження не знаходився постійно діючий орган та не знаходиться майно боржника, дії ВДВС Оболонського РУЮ м. Києва щодо відкриття виконавчого провадження та подальшого виконання наказу господарського суду Запорізької області № 908/1813/15-г від 27.10.2015 року є незаконними у звязку з порушенням ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження»;

- у звязку з відкриттям виконавчого провадження та здійсненням інших виконавчих дій, а саме: винесення постанов про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 13.11.2015 року, постанови про стягнення виконавчого збору від 19.11.2015 року, постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 19.11.2015 року, постанови про арешт коштів боржника від 19.11.2015 року, були порушені права та законні інтереси боржника, оскільки боржник фактично був позбавлений права на добровільне виконання судового рішення у звязку з неповідомленням про відкриття виконавчого провадження та надання строку на таке добровільне виконання, боржник не має можливості у звязку з територіальною віддаленістю місцезнаходження підприємства від Відділу державної виконавчої служби Оболонського РУЮ м. Києва належним чином реагувати на вимоги державного виконавця, своєчасно отримувати відповідні постанови та інші документи, ВДВС Оболонського РУЮ м. Києва не має можливості належним чином проводити виконавчі дії, повязані з виявленням майна, його описом та реалізацією через те, що майно боржника знаходиться поза межами території, на якій повинні здійснюватися виконавчі дії.

Надавши правову кваліфікацію діям учасників виконавчого провадження, правову норму, яка підлягає застосуванню у відносинах сторін, дослідивши її фактичні обставини, повязані з виконанням рішення суду, врахувавши доводи боржника, заперечення стягувача, суд дійшов висновку, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 р. № 14 Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження у справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи інших посадових осіб державної виконавчої служби предметом судового розгляду можуть бути рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби (дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів).

Законодавець визначає такі поняття як: дії та бездіяльність державної виконавчої служби, які обовязково повязані з протиправною поведінкою. А саме, під діями слід розуміти - повноваження будь-якої посадової особи не здійснювати дії, які суперечать закону. У той же час бездіяльність передбачає невиконання цією особою юридичних обовязків здійснювати дії у межах закону.

Стаття 115 ГПК України передбачає, що рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на усій території України і виконуються у порядку, встановленим Законом України Про виконавче провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України Про виконавче провадження № 606-ХІV від 21.04.99 р., далі Закон, виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 ст. 2 Закону України Про виконавче провадження передбачено, що примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України Про державну виконавчу службу (ч. 2 ст. 2 Закону України Про виконавче провадження).

Умовами п. 3.1. Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.12 р. (далі - Інструкція), визначено, що примусовому виконанню підлягають виконавчі документи, визначені у статті 17 Закону.

Приписами ч. 1 ст. 17 Закону України Про виконавче провадження встановлено, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Так, зокрема п. 3 ч. 2 вказаної статті Закону до переліку виконавчих документів віднесені судові накази.

Згідно з п. п. 3.2., 3.3. Інструкції підставою для вжиття заходів примусового виконання рішень є виконавчий документ, який предявлений до виконання в установленому Законом порядку. Виконавчий документ повинен відповідати вимогам до виконавчого документа, зазначеним у статті 18 Закону.

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що стягувач у справі - Товариство з обмеженою відповідальністю Райффайзен ОСОБА_1 звернувся до Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві із заявою про примусове виконання рішення, яка була подана 13.11.2015 року, щодо виконання наказу № 908/1813/15-г від 27.10.2015 року, виданого Господарським судом Запорізької області.

Приписами ч. ч. 1, 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Матеріали справи свідчать, що 13.11.2015 року Відділом Державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві була прийнята постанова про відкриття виконавчого провадження № ВП 49354066, за змістом якої постановлено боржнику самостійно виконати виконавчий документ у строк до семи днів з моменту винесення постанови. Разом з тим на підставі заяви стягувача 13.11.2015 року Відділом Державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві була прийнята постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все майно, що належить боржнику ТОВ ДПА у межах суми звернення стягнення 297377,91 грн. Вказані дії відділу державної виконавчої служби узгоджуються з приписами ч. 1, 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження». З наданих боржником до матеріалів скарги документів вбачається, що копії вказаних постанов були направлені на адресу боржника, а саме: 04073, м. Київ, проспект Московський, 21 офіс 12, про що свідчить копія конверту, який міститься у справі (том 2, а.с. 8).

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Частиною другою ст. 11 Закону передбачено, що державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб ( ч. 1 ст. 6 Закону).

Приписами ч. 1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

При цьому, примусове виконання рішення відповідно до норм вказаного Закону здійснюється державним виконавцем шляхом застосування заходів примусового виконання рішення, перелік яких визначений ст. 32 Закону. Одним із заходів примусового виконання рішень згідно з п. 1 ч. 1 вищевказаної статті Закону є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

Частиною 1 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом:

- винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах;

- винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї;

- винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження;

- проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виноситься державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення (якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження) та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна.

Разом з тим нормою ч. 1, 8 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. Постанова про стягнення виконавчого збору надсилається боржнику не пізніше наступного робочого дня після її винесення і може бути оскаржена до суду в десятиденний строк.

Як вбачається з матеріалів справи у звязку з невиконання боржником в самостійному порядку в строк до 20.11.2015 року рішення у даній справі керуючись приписами ст. ст. 28, 52, 58 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем Відділу Державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві були прийняті постанова про стягнення виконавчого збору від 19.11.2015 року в сумі 29737,79 грн., постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 19.11.2015 року, якою накладений арешт на все майно боржника у межах суми звернення стягнення 297377,91 грн., та постанова про арешт коштів боржника від 19.11.2015 року в національній та іноземній валюті на всіх рахунках боржника та його філій у межах суми 297377,91 грн.

Боржник у справі вважає дії Відділу Державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві щодо відкриття виконавчого провадження та подальшого виконання наказу господарського суду Запорізької області № 908/1813/15-г від 27.10.2015 року незаконними у звязку з порушенням ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки за адресою: м. Київ, пр. Московський, офіс 12 на дату відкриття виконавчого провадження не знаходився постійно діючий орган та не знаходиться майно боржника.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. У разі якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна. Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу.

Матеріали справи свідчать, що адреса 04655, м. Київ, проспект Московський, буд. 21, офіс 12 зазначалась боржником - Товариством з обмеженою відповідальністю ДПА як його адреса для листування під час розгляду даної справи господарським судом Запорізької області, в тому числі під час перегляду рішення суду від 21.05.2015 року у справі № 908/1813/15-г в апеляційному та касаційному порядку і саме за вказаною адресою боржник отримував своєчасно судову кореспонденцію. При цьому з наданого боржником до матеріалів справи договору суборенди від 12.01.2015 року, укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий Будинок «ДПА», вбачається, що за вказаною адресою боржник як Суборендар орендував нежитлове приміщення з метою розміщення робочого місця, необхідного для організації діяльності свого представника.

Враховуючи те, що за відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців адресою місцезнаходження боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю ДПА є: 83009, м. Донецьк, Київський район, вул. Новоросійська, буд. 9, на яку не здійснюється пересилання поштової кореспонденції, про що повідомлено численними листами Запорізької дирекції Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта» № 04-16-416 від 30.03.2015 року, № 04-16-730 від 11.06.2015 року, № 04-16-79 від 15.01.2016 року, в наказі № 908/1813/15-г від 27.10.2015 року крім юридичної адреси боржника господарським судом була зазначена також адреса для листування: 04655, м. Київ, пр. Московський, буд. 21, офіс 12.

Оскільки за приписами ч. 1 ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження» право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу, останній звернувся із заявою про примусове виконання рішення саме до Відділу Державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві за поштовою адресою боржника.

Посилання боржника на порушення Відділом Державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві його прав та законних інтересів зокрема на позбавлення його права на добровільне виконання судового рішення у звязку з неповідомленням про відкриття виконавчого провадження, відсутність можливості у звязку з територіальною віддаленістю місцезнаходження підприємства від Відділу реагувати на вимоги державного виконавця, своєчасно отримувати відповідні постанови та інші документи є необґрунтованими та безпідставними з огляду на наступне. Боржнику було достеменно відомо про те, що рішення господарського суду Запорізької області від 21.05.2015 р. та постанова Донецького апеляційного господарського суду від 21.07.2015 року у справі № 908/1813/15-г набрали законної сили, більш того останній оскаржував їх в апеляційному та касаційному порядку, був присутній в судових засіданнях в суді першої інстанції і судових інстанціях апеляційної та касаційної інстанцій, а відтак був обізнаний про результати розгляду його скарг і необхідність виконання рішення суду в даній справі та про можливість предявлення наказу від 27.10.2015 року стягувачем до органу державної виконавчої служби. Відтак про необхідність виконання рішення в даній справі боржник дізнався ще 15.10.2015 року під час оголошення постанови Вищим господарським судом України. Втім, з дати винесення постанови Вищим господарським судом України, якою залишена без змін постанова Донецького апеляційного господарського суду від 21.07.2015 року, і до теперішнього часу боржник не виконав рішення суду. Безпосередньо в судовому засіданні 07.06.2016 року боржник повідомив суду, що рішення у справі № 908/1813/15-г ним не виконано, що зазначено в протоколі судового засідання від 07.06.2016 року.

Порядок надсилання документів виконавчого провадження визначений приписами ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження». Так згідно з частиною першою вказаної статті копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Разом з тим умовами п. 3.20 Інструкції з організації примусового виконання рішень передбачено, що копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, які державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами за адресами, зазначеними у виконавчому документі, або іншими адресами, про які стало відомо державному виконавцю, або зазначеними у письмовій заяві сторони виконавчого провадження, у тому числі шляхом факсимільного звязку або електронною поштою.

Надані боржником до скарги документи свідчать про надсилання Відділом Державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві прийнятих постанов боржнику, за адресою, вказаною у виконавчому документі, а саме: 04655, м. Київ, пр. Московський, буд. 21, офіс 12.

Втім боржник навіть дізнавшись 28.12.2015 року, як зазначає сам у скарзі, про наявність відритого щодо нього виконавчого провадження не скористався можливістю самостійно виконати рішення суду, в тому числі не скористався наданим йому ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» правом на ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження. Разом з тим не повідомив Відділу Державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві належну фактичну адресу місцезнаходження товариства, а саме: 04214, м. Київ, а/с 64 для своєчасного отримання матеріалів виконавчого провадження і можливості реагувати на них.

Твердження боржника про неможливість ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві належним чином проводити виконавчі дії спростовуються приписами до ч.ч. 3-8 ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження», якими передбачено, що державний виконавець не позбавлений можливості надіслати виконавчий документ на виконання до іншого ВДВС за належністю якщо в процесі виконання наказу державний виконавець виявить, що коштів, що знаходяться на відкритих банківських рахунках боржника недостатньо для виконання наказу, або майно боржника, на яке можливо звернути стягнення територіально знаходиться на непідвідомчій території ВДВС Оболонського РУЮ в м. Києві, або якщо боржник змінив своє місцезнаходження.

Підсумовуючи вищевикладене, враховуючи невиконання станом на даний час рішення суду боржником суд дійшов висновку, що дії Відділу Державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві щодо відкриття виконавчого провадження та подальшого виконання наказу господарського суду Запорізької області № 908/1813/15-г від 27.10.2015 року відповідають нормам Закону України «Про виконавче провадження» та не порушують будь-яких прав боржника. В свою чергу дії боржника фактично спрямовані на невиконання рішення суду від 21.05.2015 року у справі № 908/1813/15-г та затягування стадії його виконання в примусовому порядку.

З матеріалів справи вбачається, що з метою оскарження протиправних дій Відділу Державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві щодо відкриття виконавчого провадження та подальшого виконання наказу господарського суду Запорізької області № 908/1813/15-г від 27.10.2015 року боржник 05.01.2016 року звернувся зі скаргою в порядку приписів ст. 121-2 ГПК України до господарського суду Запорізької області. Втім ухвалою господарського суду від 11.01.2016 року на підставі п. 6 ч. 1 ст. 63 ГПК України вказана скарга разом з доданими до неї документами була повернута боржнику без розгляду на адресу: 04214, м. Київ, а/с 64.

15.01.2016 року зазначена скарга разом з доданими до неї документами повернулась на адресу суду з позначкою пошти «не абонує».

В подальшому повторно боржник звернувся до господарського суду зі скаргою на дії Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві 18.04.2016 року, в якій просить поновити строк для подання скарги на дії Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві щодо виконання наказу господарського суду Запорізької області № 908/1813/15-г, виданого 27.10.15 р.

Як зазначено в п. 9.7. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» № 9 від 17.10.2012 року встановлений у частині першій статті 1212 ГПК десятиденний строк для подання скарги є процесуальним і тому відповідно до вимог статті 53 ГПК може бути відновлений за наявності поважних причин його пропуску та на підставі заяви скаржника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в останній у вигляді клопотання.

Враховуючи вищевикладені обставини, повязані з поверненням скарги без розгляду, суд дійшов висновку, що строк для подання скарги на дії Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві щодо виконання наказу господарського суду Запорізької області № 908/1813/15-г, виданого 27.10.15 р., підлягає відновленню.

Поряд з цим матеріали справи свідчать, що боржник звертався із позовною заявою про визнання протиправними дій Відділу Державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві до Окружного адміністративного суду міста Києва, яким ухвалою від 17.02.2016 року було відкрито провадження в адміністративній справі № 826/186/16. Втім ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.04.2016 року провадження у справі № 826/186/16 було закрито у звязку з тим, що вказану справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Згідно з п. 9.13. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.12р. Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Стаття 33 ГПК України зобовязує сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог статті 34 ГПК України визначає, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Втім ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюються судом в розумінні вимог статті 43 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Боржник не довів факт порушення Відділом Державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві приписів ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження» при здійсненні дій щодо відкриття виконавчого провадження та подальшого виконання наказу господарського суду Запорізької області № 908/1813/15-г від 27.10.2015 року, в тому числі порушення його прав та законних інтересів діями Відділу.

За такими обставинами доводи боржника, зазначені у скарзі слід визнати неправомірними, з урахуванням чого скарга Товариства з обмеженою відповідальністю ДПА на дії Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві щодо виконання наказу від 27.10.15 р. у справі № 908/1813/15-г не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4-2, 4-3, 86, 115, 121-2 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Доводи Товариства з обмеженою відповідальністю ДПА, викладені у скарзі, визнати неправомірними.

2. У задоволенні скарги боржника у справі - Товариства з обмеженою відповідальністю ДПА на дії Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві щодо виконання наказу від 27.10.15 р. у справі № 908/1813/15-г відмовити.

Суддя О.Г.Смірнов