ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"22" червня 2016 р.Справа № 912/1290/16

Господарський суд Одеської області у складі судді Бездолі Ю.С.

при секретарі судового засідання: Шевченко К.О.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність від 21.06.2016р.

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність від 13.01.2016р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву: Товариства з обмеженою відповідальністю «Підйомно-транспортне устаткування» (28000, Кіровоградська обл., м. Олександрія, пр-т Леніна, буд. 118, )

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» (03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5, ) в особі Регіональної філії «ОДЕСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» Публічного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» (65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, буд. 19, код ЄДРПОУ ВП 40081200)

про: стягнення 10427,30 грн., -

Суть спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Підйомно-транспортне устаткування» звернулось до господарського суду Кіровоградської області з позовом про стягнення з Державного підприємства «Одеська залізниця» в особі відокремленого структурного підрозділу «ОСОБА_3 депо Знамянка» Державного підприємства «Одеська залізниця» 10427,30 грн., з яких: 8880 грн. боргу, 1348,79 грн. пені, 106,55 грн. індексу інфляції та 91,96 грн. 3% річних.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань за договором №ТЧ-7/196 від 06.10.2015р.

Ухвалою господарського суду Кіровоградської області від 01.04.2016р. прийнято позовну заяву до розгляду і порушено провадження у справі №912/1290/16; справу призначено до розгляду на 28.04.2016р. о 14:30.

26.04.2016р. за вх.№1687/16 до господарського суду Кіровоградської області від відповідача надійшло клопотання про заміну неналежного відповідача та додаткові документи.

28.04.2016р. за вх.№13085/16 до господарського суду Кіровоградської області від позивача надійшли додаткові документи.

Ухвалою господарського суду Кіровоградської області від 28.04.2016р. здійснено заміну відповідача - Державного підприємства «Одеська залізниця» в особі відокремленого структурного підрозділу «ОСОБА_3 депо Знамянка» Державного підприємства «Одеська залізниця» на його правонаступника Публічне акціонерне товариство «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» в особі Регіональної філії «ОДЕСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» Публічного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ»; справу №912/1290/16 передано за підсудністю до господарського суду Одеської області.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 13.05.2016р. прийнято справу №912/1290/16 до провадження суддею Бездолею Ю.С., розгляд справи призначено на 02.06.2016р. об 11:00; витребувано додаткові документи.

30.05.2016р. за вх.№13375/16 до суду від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі позивача, розгляд якого відкладено судом на наступне судове засідання, а також додаткові документи, які залучено судом до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 02.06.2016р. розгляд справи відкладено на 22.06.2016р. о 10:00; витребувано додаткові документи.

22.06.2016р. за вх.№15596/16 до суду від відповідача надійшли заперечення на позов, в яких відповідач заперечив проти позовних вимог з підстав наявності труднощів, які виникли під час передачі прав і обовязків Державного підприємства «Одеська залізниця» правонаступнику Публічному акціонерному товариству «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ»; просив зменшити розмір штрафних санкцій з огляду на поважність причин виникнення заборгованості, недоведеність наявності будь-яких збитків, викликаних простроченням відповідача.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив суд їх задовольнити, проти задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій заперечив.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив, просив відмовити у їх задоволенні.

Відповідно до вимог ст. 85 ГПК України в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, господарський суд встановив:

06.10.2015р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Підйомно-транспортне устаткування» (Продавець, позивач) та ОСОБА_3 Знамянка (Покупець, відповідач) укладений договір №ТЧ-7/196, відповідно до якого Продавець зобовязується передати, а Покупець прийняти й оплатити згідно з умовами цього договору запасні частини, згідно таблиці (надалі «товар»).

Згідно з п.2.2 договору загальна сума договору становить 8880,00 (вісім тисяч вісімсот вісімдесят гривень 00 копійок), з урахуванням 20% ПДВ - 1480 грн. 00 копійок.

У відповідності до п.2.3 договору розрахунки за цим договором здійснюються в національній валюті України у безготівковій формі, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Продавця згідно рахунку, що виставляється Продавцем Покупцю, на підставі цього договору.

Пунктом 2.4 договору передбачено, що оплата товару в розмірі 8880,00 (вісім тисяч вісімсот вісімдесят гривень 00 копійок), з урахуванням 20% ПДВ - 1480 грн. 00 копійок, що становить 100% від вартості товару за цим договором, здійснюється Покупцем протягом 30-ти (тридцяти) календарних днів з моменту відвантаження продукції Замовнику.

Згідно з п.3.1 договору Продавець передає Покупцю товар в термін до 10 календарних днів з моменту спільного підписання договору.

Відповідно до п.3.3 договору поставка товару здійснюється автомобільним транспортом Покупця (само вивіз).

Пунктом 6.1 договору передбачено, що за невиконання чи неналежне виконання зобовязань по договору винна сторона несе відповідальність згідно чинного законодавства України.

Згідно з п.п. 6.4, 6.5 договору у разі затримки оплати товару у визначений строк Покупець сплачує Продавцю пеню у розмірі 0,3% від вартості не сплаченого у строк товару за кожен день прострочення оплати. Сторона, яка сплатила пеню (штраф), не звільняється від виконання зобовязань за цим договором.

Відповідно до п.9.4 договору термін дії договору починається з дати спільного підписання його сторонами та триває до 31.12.2015р.

На виконання умов договору позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 8880 грн., що підтверджується підписаною сторонами видатковою накладною №000063 від 23.10.2015р. на суму 8880 грн., довіреністю №273 від 19.10.2015р., поясненнями позивача та відповідачем не заперечується.

29.01.2016р. позивач надіслав на адресу відповідача претензію, в якій просив погасити заборгованість за отриману продукцію до 10.02.2016р.

Виходячи з наявних матеріалів справи на даний час у відповідача наявний борг перед позивачем за договором №ТЧ-7/196 від 06.10.2015р. у розмірі 8880 грн.

Іншого відповідачем не доведено.

Неналежне виконання відповідачем своїх зобовязань за договором №ТЧ-7/196 від 06.10.2015р. стало підставою для звернення позивача до господарського суду з відповідним позовом.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобовязання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобовязана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

За ст. 509 ЦК України передбачено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Підставою виникнення цивільних прав та обовязків є, зокрема, договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України).

За вимогами ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог ч.1, ч.7 ст. 193 ГК України, які кореспондуються з вимогами ст. 526 ЦК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

У відповідності до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу вимог ст. 610, ч.2 ст. 615 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Одностороння відмова від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання.

Відповідно ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Виходячи з наявних матеріалів справи господарським судом встановлено, що відповідач не виконав належним чином свої зобовязання за договором №ТЧ-7/196 від 06.10.2015р. в частині оплати товару, внаслідок чого у нього виник борг перед позивачем у розмірі 8880 грн.

Іншого відповідачем не доведено.

За таких обставин, господарський суд дійшов висновку про правомірність, обґрунтованість та необхідність задоволення позовних вимог Товариством з обмеженою відповідальністю «Підйомно-транспортне устаткування» про стягнення з відповідача 8880 грн. боргу.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Господарський суд не може в повному обсязі прийняти до уваги виконаний позивачем розрахунок 3% річних, оскільки останній виконаний позивачем частково неправильно, а саме: позивачем неправильно обрані складові обрахунку - не враховано кількість днів у високосному році.

З огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 ГПК України господарський суд має зясовувати обставини, повязані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у звязку з порушенням грошового зобовязання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобовязання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо зясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобовязати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобовязати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

Така ж правова позиція викладена і у п.1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» (з наступними змінами і доповненнями).

Господарським судом самостійно, з урахуванням конкретних обставин справи, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого мало місце невиконання зобовязання, виконано розрахунок 3% річних за період 23.11.2015р. по 27.03.2016р. та визначено, що розмір 3% річних складає 91,06 грн., які підлягають стягненню з відповідача.

Господарський суд приймає до уваги розрахунок індексу інфляції, наданий позивачем до суду в додатку до позовної заяви, вважає його обґрунтованим.

За таких обставин, господарський суд дійшов висновку про правомірність, обґрунтованість та необхідність задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача 106,55 грн. індексу інфляції.

Щодо заявлених до стягнення 1348,79 грн. пені слід зазначити наступне.

Відповідно до ст.ст. 546, 549 ЦК України виконання зобовязань за договором можуть забезпечуватися неустойкою (штрафом, пенею). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Водночас вимогами п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України передбачено, що одним із наслідків порушення зобовязання є сплата неустойки, а в силу вимог ч.2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюються договором або актом цивільного законодавства.

Згідно зі ч.1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобовязання.

У ч.6 ст. 231 ГК України також встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобовязань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими грошовими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч.6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Сплата відповідачем пені передбачена п.6.4 договору №ТЧ-7/196 від 06.10.2015р.

Між тим, господарський суд не може в повному обсязі прийняти до уваги виконаний позивачем розрахунок пені, оскільки останній виконаний позивачем частково неправильно, а саме: позивачем неправильно обрані складові обрахунку - не враховано кількість днів у високосному році.

Господарським судом самостійно, з урахуванням конкретних обставин справи, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого мало місце невиконання зобовязання, виконано розрахунок пені за період з 23.11.2015р. по 27.03.2016р. та визначено, що розмір пені складає 1335,54 грн., які підлягають стягненню з відповідача.

Щодо клопотання відповідача у запереченнях на позов за вх.№15596/16 від 22.06.2016р. про зменшення розміру штрафних санкцій господарський дійшов наступних висновків.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з вимогами ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобовязання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

За вимогами п.3 ч.1 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання.

Таким чином, нормами ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України передбачене право суду у певних випадках зменшувати розмір неустойки, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання.

При вирішенні питання про зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій суд повинен зясувати наявність значного перевищення розміру неустойки розміру збитків, ступінь виконання зобовязань, причини неналежного виконання або невиконання зобовязання, невідповідності розміру штрафних санкцій наслідкам порушення, а також врахувати інтереси сторін, які заслуговують на увагу.

Зі змісту наведених норм випливає, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора. При цьому якщо порушення зобовязання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого субєкта, то суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. Тобто, відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Окрім того, як необхідність використання права на зменшення розміру штрафних санкцій, так і розмір, до якого вони підлягають зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

На підставі аналізу поданих доказів, із врахуванням відсутності в матеріалах справи доказів поважності причин прострочення виконання зобовязання з боку відповідача, відсутності доказів тяжкого майнового стану відповідача, приймаючи до уваги майновий стан сторін та їх інтереси, співвідношення розміру пені та основного боргу, і оскільки необхідність використання права на зменшення розміру штрафних санкцій закон відносить на розсуд суду, господарський суд дійшов висновку про недоведеність відповідачем та відсутність підстав для зменшення розміру нарахованої пені.

За таких обставин, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Підйомно-транспортне устаткування» підлягають частковому задоволенню.

Іншого сторонами не доведено.

Інші наявні в матеріалах справи документи вищевикладених висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України судовий збір покладається на обох сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Товариством з обмеженою відповідальністю «Підйомно-транспортне устаткування» задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» (03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5, ) в особі Регіональної філії «ОДЕСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» Публічного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» (65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, буд. 19, код ЄДРПОУ ВП 40081200) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Підйомно-транспортне устаткування» (28000, Кіровоградська обл., м. Олександрія, пр-т Леніна, буд. 118, ) 8880 (вісім тисяч вісімсот вісімдесят) грн. боргу, 91 (девяносто одну) грн. 06 коп. 3% річних, 106 (сто шість) грн. 55 коп. індексу інфляції, 1335 (одну тисячу триста тридцять пять) грн. 54 коп. пені та 1376 (одну тисячу триста сімдесят шість) грн. 07 коп. судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно з ч.5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його підписання до Одеського апеляційного господарського суду через господарський суд Одеської області.

Повне рішення складено 29 червня 2016 р.

Суддя Ю.С. Бездоля