ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" червня 2016 р. Справа № 922/20/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В. І. , суддя Гетьман Р.А.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

апелянта ОСОБА_1, службове посвідчення від 29.10.2015р. №036152;

позивача не зявився;

1-ї третьої особи ОСОБА_2, за довіреністю від 20.01.2016р. №32-20-14-1553/0/19-16;

2-ї третьої особи не зявився;

3-ї третьої особи не зявився;

4-ї третьої особи не зявився;

відповідача ОСОБА_3, за довіреністю від 01.04.2016р. б/н;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Заступника прокурора Харківської області (вх. №1189Х/1-18)

на рішення господарського суду Харківської області від 01.03.2016р.

у справі № 922/20/16

за позовом Заступника керівника Харківської місцевої прокуратури №6 Харківської області, м. Харків

треті особи, яка не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:

1.Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, м. Харків

2. Харківська районна державна адміністрація Харківської області, м. Харків

3. Державна інспекція сільського господарства у Харківській області, м. Харків

4. Тернівська сільська рада Харківського району Харківської області, с. Тернова

до відповідача ОСОБА_4 комерційної приватної фірми Центр сприяння розвитку сільського господарства регіону, м. Перемога

про визнання відсутності права та звільнення земельної ділянки,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2016 року прокурор звернувся до господарського суду Харківської області з позовом, в якому просив визнати відсутність у відповідача права користування земельною ділянкою загальною площею 2198,8120 га, розташованої на території Тернівської сільської ради Харківського району Харківської області за договором оренди землі від 01.03.2010 р. та зобов'язати відповідача звільнити земельну ділянку загальною площею 2198,8120 га, розташовану на території Тернівської сільської ради Харківського району Харківської області загальною вартістю 42 652 067,11 грн. та повернути її у розпорядження держави.

Рішенням господарського суду Харківської області від 01.03.2016р. у справі №922/20/16 (суддя Макаренко О.В.) в задоволенні позову відмовлено; стягнуто з Прокуратури Харківської області на користь державного бюджету України 2756,00 грн. судового збору.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині визнання відсутності у відповідача правових підстав права користування земельною ділянкою, господарський суд першої інстанції зазначив про недоведеність з боку прокурора порушення відповідачем своїх грошових зобовязань за договором оренди, використання відповідачем спірної земельної ділянки не за цільовим призначенням, а також порушення відповідачем режиму використання переданої відповідно до договору земельної ділянки.

Крім того, господарський суд першої інстанції дійшов висновку про те, що у звязку з укладенням договору оренди землі від 01.03.2010 року відповідач має право користування спірною земельною ділянкою.

Також, місцевий господарський суд зазначив, що відсутність державної реєстрації договору оренди землі від 01.03.2010р. не свідчить про відсутність у відповідача права користування відповідною земельною ділянкою та вказав на те, що відповідач є добросовісним учасником вказаних правовідносин, повязаних з проведенням державної реєстрації, оскільки вжив всіх залежних від нього заходів щодо проведення відповідної реєстрації.

На думку місцевого господарського суду, у звязку з тим, що на спірній земельній ділянці розміщені належні відповідачу на праві приватної власності нежитлові будівлі, необґрунтованими є посилання прокурора на безпідставне отримання відповідачем спірної земельної ділянки поза конкурсною основою.

Господарський суд першої інстанції, окрім того зазначив про безпідставні твердження прокурора про самовільне заняття відповідачем земельної ділянки, оскільки матеріали справи містять належні та допустимі докази, які підтверджують правові підстави користування відповідачем спірною земельною ділянкою та враховуючи відсутність правових підстав для визнання відсутності у відповідача права користування земельною ділянкою, загальною площею 2198,8120 га, розташованою на території Тернівської сільської ради Харківського району Харківської області за договором оренди землі від 01.03.2010 р., також дійшов висновку про неможливість задоволення позовних вимог і в частині зобов'язання відповідача звільнити земельну ділянку загальною площею 2198,8120 га, розташовану на території Тернівської сільської ради Харківського району Харківської області загальною вартістю 42 652 067,11 грн. та повернути її у розпорядження держави.

Заступник прокурора Харківської області з рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Харківської області від 01.03.2016р. у справі №922/20/16 скасувати частково та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково; визнати відсутність у ОСОБА_4 комерційної приватної фірми Центр сприяння розвитку сільського господарства регіону права користування земельною ділянкою.

Апелянт, обґрунтовуючи свою правову позицію зазначає про те, що укладення договору оренди землі від 01.03.2010р. на підставі розпорядження голови Харківської районної державної адміністрації від 09.11.2004р. №397, яке є ненормативним правовим актом одноразового застосування , що вичерпало свою дію фактом свого належного виконання не ґрунтується на положеннях статей 4, 5, 116, 124 Земельного кодексу України та статті 16 Закону України «Про оренду землі».

Крім того, на думку апелянта, оскільки договір оренди землі від 01.03.2010р. не пройшов в установленому законом порядку державну реєстрацію, в порядку статті 210 Цивільного кодексу України та статей 125, 126 Земельного кодексу України він є неукладеним.

В частині відмови в задоволенні решти позовних вимог , а саме зобов'язання відповідача звільнити земельну ділянку загальною площею 2198,8120 га, розташовану на території Тернівської сільської ради Харківського району Харківської області загальною вартістю 42 652 067,11 грн. та повернути її у розпорядження держави, рішення господарського суду першої інстанції не оскаржується.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.04.2016р. суддею доповідачем по справі №922/20/16 визначено суддю Терещенко О.І. та сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І., суддя Гетьман Р.А.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 26.04.2016р. (колегія суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І., суддя Гетьман Р.А.) прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 24.05.2016р.

13.05.2016р. на адресу суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу задовольнити. В додатку до відзиву на апеляційну скаргу просить долучити до матеріалів справи лист Харківської районної державної адміністрації від 11.03.2016р. №01-19/665, в якому останній повідомляє про те, що земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 2198,8102 га, які розтошовані за межами населених пунктів на території Тернівської сільської ради та використовуються відповідачем без відповідних правовстановлюючих документів, підлягають звільненню і в подальшому можуть бути передані в оренду на конкурентних засадах у порядку визначеним чинним законодавством, який долучений до матеріалів справи (вх.№4865).

Позивач, зокрема, зазначає про те, що господарський суд першої інстанції не надав належної оцінки обставинам справи, неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до прийняття незаконного рішення щодо законності набуття відповідачем у користування спірну земельну ділянку і наявності прав на земельну ділянку.

На думку позивача, враховуючи наявність неукладеного договору оренди землі та відсутність належного рішення органу виконавчої влади щодо відведення спірної земельної ділянки відповідачу, у останнього відсутнє право на її користування.

Відповідно до п.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 року №7 «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України», відповідно до частини першої статті 101 ГПК, апеляційний суд переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами. Додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно зясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і обєктивно оцінити поважність цих причин. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Колегія суддів, не приймає лист Харківської районної державної адміністрації від 11.03.2016р. №01-19/665 до уваги, оскільки він датований 11.03.2016р., тобто після прийняття рішення по справі та не був предметом дослідження в господарському суді першої інстанції.

16.05.2016р. на адресу суду від Державної інспекції сільського господарства у Харківській області надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника, у звязку з тим, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2014 року №442 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади», Державна інспекція сільського господарства в Харківській області знаходиться у стадії припинення (ліквідації). (вх.№4916).

20.05.2016р. на адресу суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін (вх.№5120).

24.05.2016р. на адресу суду від 1-ї третьої особи - Головного управління Держгеокадастру у Харківській області надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№5234).

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 24.05.2016р. розгляд справи відкладено на 07.06.2016р., у звязку з неявкою в судове засідання третіх осіб та необхідністю сторонам у справі надання додаткових пояснень в обґрунтування своїх правових позиції щодо питань, які виникли у судовому засіданні.

02.06.2016р. на адресу суду від 2-ї третьої особи надійшли письмові пояснення, в яких останній зазначає про те, що підстави для відведення земельної ділянки відповідачу відсутні та просить справу розглянути за відсутності представника (вх.№5657).

03.06.2016р. на адресу суду від 4-ї третьої особи надійшли письмові пояснення, в яких останній зазначає про те, що подальше використання відповідачем державних земель спричинить територіальній громаді збитки у вигляді ненадходжень сум орендної плати в розмірі, визначеному законом. Крім того, справу просить розглядати за його відсутності (вх.№5689).

07.06.2016р. від позивача надійшли додаткові пояснення по справі, в яких останній, посилаючись на Порядок розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004р. №677, зазначає про те, що відповідачем не надано доказів того, що свідчило б про вжиття останнім заходів, спрямованих на замовлення, розроблення та погодження в установленому порядку землевпорядної документації, що є обовязковою умовою для відведення земельної ділянки та укладення договору оренди землі (вх.№5819).

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 07.06.2016р. розгляд справи відкладено на 15.06.2016р., у звязку з необхідністю дослідження додаткових пояснень наданих позивачем та неявкою в судове засідання представників третіх осіб.

13.06.2016р. на адресу суду від відповідача надійшли пояснення по справі, з додатками, а саме копією постанови Верховного суду України від 16.12.2008р., копією акту погодження меж земельною ділянки, що надається на умовах оренди ОСОБА_4 комерційній приватній фірмі Центр сприяння розвитку сільського господарства регіону від 10.09.2004р., копією договорів купівлі продажу нежитлових будівель від 05.11.2003р. №4288, №4328, №4320, №4296, №4233, №4300, №4292, №4229, копії актів до договорів купівлі продажу №2 від 12.01.2004р., №9 від 23.02.2004р., №10 від 23.02.2004р., №1 від 12.01.2004р., №3 від 20.11.2003р., №1/19 від 19.03.2004р., №2/19 від 19.03.2004р., №4 від 20.11.2003р. та копії витягів про реєстрацію права власності на нерухоме майно нежитлових будівель (вх.№6054) (т.3, а.с.1-33).

07.06.2016р. на адресу суду від Державної інспекції сільського господарства у Харківській області надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника, у звязку з тим, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2014 року №442 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади», Державна інспекція сільського господарства в Харківській області знаходиться у стадії припинення (ліквідації). (вх.№5827).

13.06.2016р. на адресу суду від відповідача надійшли пояснення по справі, в яких останній зазначає про те, що згідно з Порядком розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004р. №677, проект відведення земельної ділянки не розробляється у разі, коли земельна ділянка, межі якої визначено на місцевості (в натурі) надається у користування без зміни її цільового призначення. Межі спірної земельної ділянки погоджені, що підтверджується актом погодження меж земельної ділянки від 10.09.2004р. При укладенні договору оренди землі від 01.03.2010р. зміна цільового призначення також не передбачалась (вх.№6054).

13.06.2016р. на адресу суду від позивача надійшли додаткові пояснення у справі, в яких останній вказує на те, що непроведення державної реєстрації вказаного правочину обумовлене тим, що відповідачем не надано доказів розроблення землевпорядної документації щодо відведення спірної земельної ділянки (вх.№6063).

15.06.2016р. на адресу суду від 1-ї третьої особи надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника, у звязку з його зайнятістю у іншому судовому засіданні (вх.№6160)

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 15.06.2016р. розгляд справи відкладено на 17.06.2016р. для забезпечення всебічного, повного та обєктивного дослідження усіх обставин справи та у звязку з неявкою в судове засідання представників третіх осіб.

У судовому засіданні 17.06.2016р. представник апелянта підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити та скасувати рішення господарського суду Харківської області від 01.03.2016р. у справі №922/20/16 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково; визнати відсутність у ОСОБА_4 комерційної приватної фірми Центр сприяння розвитку сільського господарства регіону права користування земельною ділянкою.

Представник відповідача у судовому засіданні 17.06.2016р. заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив рішення господарського суду Харківської області від 01.03.2016р. у справі №922/20/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник 1-ї третьої особи - Головного управління Держгеокадастру у Харківській області просив скасувати рішення господарського суду Харківської області від 01.03.2016р. у справі №922/20/16 частково та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково; визнати відсутність у ОСОБА_4 комерційної приватної фірми Центр сприяння розвитку сільського господарства регіону права користування землею.

Представник позивача у судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, що вбачається з листа розписки про дату наступного судового засідання від 15.06.2016р. (т.3, а.с.52).

У судовому засіданні 15.06.2016р. підтримував апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представники 2-ї та 3-ї третіх осіб в судове засідання не зявились, хоча були повідомлені належним чином про час та місце засідання суду, що вбачається з телефонограм від 16.06.2016р. №13-69/009070 та №13-69/009071.

З метою повідомлення 4-ї третьої особи про час та місце засідання суду, працівники суду 16.06.2016 року протягом робочого часу неодноразово намагалися звязатися з ним за номером телефону, який зазначений в якості засобів звязку з Тернівською сільською радою. Проте, за вказаним номером телефону не відповідали, про що Харківським апеляційним господарським судом було складено акт №12-26 від 16.06.2016р.

Отже, колегія суддів вважає, що Харківським апеляційним господарським судом було вжито всіх можливих заходів для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, а тому можливо розглянути справу за наявними у ній матеріалами, відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників апелянта, відповідача та 1-ї третьої особи, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, колегія суддів встановила наступне.

09 листопада 2004 року Харківською районною державною адміністрацією Харківської області було видано розпорядження №397, яким затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право оренди земельної ділянки Юридично-комерційною приватною фірмою Центр сприяння розвитку сільського господарства регіону на території Тернівської сільської ради Харківського району Харківської області.

Зазначеним розпорядженням надано Юридично-комерційній приватній фірмі Центр сприяння розвитку сільського господарства регіону в довгострокову оренду строком на 50 років, земельну ділянку сільськогосподарського призначення загальною площею 2311,5306 га, в тому числі: сільськогосподарських угідь 1604,0485 га, розташовану за межами населеного пункту на території Тернівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

10 листопада 2004 року, на підставі вказаного розпорядження від 09.11.2004р. між Харківською районною державною адміністрацією Харківської області (як орендодавцем) та відповідачем (як орендарем) укладено договір оренди землі, відповідно до умов якого орендодавець надає, а орендар приймає в довгострокове платне користування земельну ділянку, загальною площею 2198,8102 га, в тому числі сільськогосподарських угідь 1604,0485 га, несільськогосподарських угідь 594,7617 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться за межами населеного пункту на території Тернівської сільської ради Харківського району Харківської області (п.1 договору)

11 листопада 2004 року договір оренди землі від 10.11.2004р. було зареєстровано за №3 в Книзі записів про державну реєстрацію договорів оренди землі.

Як вбачається з акту приймання передачі земельної ділянки згідно з договором від 11.11.2004р. №3, вказану земельну ділянку Харківською районною державною адміністрацією було передано, а відповідачем прийнято в користування.

05 травня 2008 року Харківською обласною державною адміністрацією було видано розпорядження №272, яким скасовано розпорядження Харківської районної державної адміністрації Харківської області №397 від 19 листопада 2004 року, на підставі якого відповідачу було надано в оренду спірну земельну ділянку.

Рішенням господарського суду Харківської області від 02 квітня 2008 року у справі № 37/425-07, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 23 червня 2008 року та постановою Верховного Суду України від 16 грудня 2008 року договір оренди землі від 10 листопада 2004 року визнано недійсним.

На підставі розпорядження ХРФ ДП Центр ДЗК №56-юр від 17.02.2009 р. запис про державну реєстрацію договору оренди землі від 10 листопада 2004 року скасовано.

04 серпня 2009 року Харківською обласною державною адміністрацією було видано розпорядження №428, яким визнано таким, що втратило чинність вказане вище розпорядження №272 Харківської обласної державної адміністрації від 05 травня 2008 року про скасування розпорядження Харківської районної державної адміністрації Харківської області №397 від 19 листопада 2004 року (про надання відповідачу в довгострокову оренду спірної земельної ділянки).

Ані розпорядження Харківської районної державної адміністрації від 09.11.2004р. №397, ані розпорядження Харківської районної державної адміністрації №428 від 04.08.2009р. ніким не оспорювалися та є чинними.

01 березня 2010 року, на підставі розпорядження Харківської районної державної адміністрації Харківської області №397 від 19 листопада 2004 року (арк.с. 30, т.с. 1) між Харківською районною державною адміністрацією Харківської області (як орендодавцем) та відповідачем (як орендарем) було укладено договір оренди землі (арк.с. 31-33, т.с. 1), відповідно до умов якого орендодавець надає, а орендар приймає в довгострокове платне користування строком на 49 років земельну ділянку, загальною площею 2198,8102 га, в тому числі: рілля 589,2232 га; землі, що перебувають у меліоративному стані 302,8455 га; багаторічні насадження 626,8844 га; пасовища 387,9409 га; господарські двори 13,5844 га; лісові землі 184,4905 га; чагарники 15,6620 га; яри 15,8608 га; болота 40,5440 га; ставок 20,6052 га; під гідротехнічною спорудою 1,1693 га., яка знаходиться за межами населеного пункту на території Тернівської сільської ради.

03 листопада 2010 року Харківською районною державною адміністрацією Харківської області було видано розпорядження №7314, яким надано відповідачу дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо відновлення меж земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на умовах оренди, площею 2198,8102 га., яка знаходиться за межами населеного пункту на території Тернівської сільської ради Харківського району Харківської області.

21 лютого 2011 року відповідач листом №14/02-1 від 14.02.2011 р. (арк.с. 135, поштові чек та опис вкладення арк.с 136-137, т.с.1) звернувся до управління Держкомзему Харківського району Харківської області про державну реєстрацію договору оренди землі від 01 березня 2010 року.

Вказаний лист було отримано представником управління Держкомзему Харківського району Харківської області 25 лютого 2011 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (арк.с. 137, т.с. 1).

Листом від 29.05.2014р. №26/05-14 відповідач звернувся до Харківської районної державної адміністрації про надання інформації з приводу реєстрації договору оренди землі від 01 березня 2010 року (т.2, а.с.28-29)

Листом від 05.09.2014р. №29/09-14 відповідач звернувся до Харківської районної державної адміністрації про надання необхідних документів з приводу реєстрації договору оренди землі від 01 березня 2010 року (т.2, а.с.32)

Прокурор стверджує, що відповідач без правової підстави використовує спірну земельну ділянку, що й стало підставою для звернення останнього з позовом, в якому останній просив визнати відсутність у відповідача права користування земельною ділянкою загальною площею 2198,8120 га, розташованої на території Тернівської сільської ради Харківського району Харківської області за договором оренди землі від 01.03.2010 р. та зобов'язати відповідача звільнити земельну ділянку загальною площею 2198,8120 га, розташовану на території Тернівської сільської ради Харківського району Харківської області загальною вартістю 42 652 067,11 грн. та повернути її у розпорядження держави.

01.03.2016р. господарським судом прийнято оскаржуване рішення, з підстав наведених вище.

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування місцевим господарським судом норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.

З прийняттям у 2006 році Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Ryabykh v.Russia» від 24.07.2003 року, «Svitlana Naumenko v. Ukraine» від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Приписами частини 2 статті 101 ГПК України унормовано, що апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Приписами частин 1 та 2 статті 13 Конституції України унормовано, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до статті 792 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Земельна ділянка може передаватись у найм разом з насадженнями, будівлями, спорудами, водоймами, які знаходяться на ній, або без них. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Частиною 1 статті 93 Земельного кодексу України встановлено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до п. 12 Перехідних положень Земельного кодексу України, до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Так, як вже зазначалось, розпорядженням №397 від 09 листопада 2004 року, Харківською районною державною адміністрацією Харківської області відповідачу було надано в довгострокову оренду земельну ділянку сільськогосподарського призначення загальною площею 2311,5306 га на території Тернівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Вказане розпорядження є чинним.

Відповідні обставини підтверджуються матеріалами справи (розпорядження Харківської обласної державної адміністрації №428 від 04 серпня 2009 року, арк.с. 131 т.с. 1).

Відповідно до ч. 1 ст. 124 Земельного кодексу України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

З приписів частини 1 статті 13 Закону України Про оренду землі вбачається, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

З аналізу вказаних вище приписів законодавства, можна дійти висновку, що підставою для строкового користування земельною ділянкою є договір оренди землі.

З матеріалів справи вбачається, що між Харківською районною державною адміністрацією Харківської області (як орендодавцем) та відповідачем (як орендодавцем) за договором оренди землі від 01 березня 2010 року, укладеним на підставі чинного розпорядження №397 від 19 листопада 2004 року, виникли правовідносини з оренди земельної ділянки (кадастровий номер :02:001:0001), площею 2198,8102 га., яка знаходиться за межами населеного пункту на території Тернівської сільської ради Харківського району Харківської області.

Не можливо взяти до уваги посилання апелянта на неможливість укладення договору оренди землі від 01 березня 2010 року на підставі розпорядження Харківської районної державної адміністрації Харківської області №397 від 09 листопада 2004 року, у звязку з тим, що відповідний ненормативний правовий акт є актом одноразового застосування, вичерпав свою дію фактом його виконання шляхом укладення договору оренди землі від 10 листопада 2004 року, з огляду на наступне.

Так, розпорядження Харківської районної державної адміністрації Харківської області №397 від 09 листопада 2004 року, як наслідок визначає перехід до відповідача в довгострокове користування спірної земельної ділянки.

Однак, у звязку з визнанням недійсним договору оренди землі від 10 листопада 2004 року, відповідна мета досягнута не була, а отже розпорядження №397 від 09.11.2004р. станом на момент укладення договору оренди землі від 01 березня 2010 року свою дію не вичерпало.

Також, як вбачається з матеріалів справи, 21 лютого 2011 року відповідач листом №14/02-1 від 14.02.2011 р. (т.1, а.с.135), звернувся до управління Держкомзему Харківського району Харківської області про державну реєстрацію договору оренди землі від 01 березня 2010 року.

Вказаний лист було отримано 25 лютого 2011 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (т.1, а.с. 137).

Відповідно до п. 11 Порядку державної реєстрації договорів оренди землі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1998 р. N 2073 (чинного на момент звернення відповідача про державну реєстрацію договору оренди землі від 01 березня 2010 року), державний орган земельних ресурсів у 20-денний термін перевіряє подані документи на відповідність чинному законодавству та за результатами перевірки готує висновок про державну реєстрацію або обґрунтований висновок про відмову у такій реєстрації.

Так, як вже зазначалось, листом від 29.05.2014р. №26/05-14 відповідач звернувся до Харківської районної державної адміністрації про надання інформації з приводу реєстрації договору оренди землі від 01 березня 2010 року (т.2, а.с.28-29)

Листом від 05.09.2014р. №29/09-14 відповідач звернувся до Харківської районної державної адміністрації про надання необхідних документів з приводу реєстрації договору оренди землі від 01 березня 2010 року (т.2, а.с.32)

Листом №18/12-14 від 18.12.2014 р. відповідач звернувся до Харківської районної державної реєстрації про надання дублікату договору оренди землі від 01 березня 2010 року (т.2, а.с.37)

Листом від 30.03.2015р. №30/03-15 відповідач звернувся до Управління Держземагенства у Харківському районі Харківської області з приводу надання інформації про подальший механізм укладення договору оренди землі на підставі існуючої документації (т.2,а.с. 35)

Листом від 30.04.2015 р. №1984, Управління Держземагенства Харківського району Харківської області повідомило відповідача про зміну порядку державної реєстрації договорів оренди землі; зміну органів, які забезпечують проведення відповідної реєстрації, а також повідомило про те, що управління Держземагенства Харківського району Харківської області (як новий реєстраційний орган) договору оренди землі від 01 березня 2010 року не отримувало (т.2, а.с.36)

Станом на момент розгляду даної справи відомості про державну реєстрацію договору оренди землі від 01.03.2010р. відсутні.

Окрім того, відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст.ст. 13, 41 Конституції України право власності особи, користування природними об'єктами, суд констатує неможливість втручання в право користування відповідачем спірною земельною ділянкою у звязку з відсутністю державної реєстрації договору оренди землі від 01 березня 2010 року.

Викладена правова позиція також узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини Стретч проти Сполученого Королівства.

Також, згідно ч.ч. 1, 2 ст. 120 Земельного кодексу України, до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

У разі переходу права власності на обєкт нерухомого майна до набувача цього майна відбувається перехід тих права на відповідну земельну ділянку, на яких вона належала відчужувачу, - права власності або права користування.

Такої правової позиції дійшов Верховний суд України у постанові від 20 серпня 2013 року у справі №18/5005/12936/2011.

У пункті 3 договору оренди землі від 01.03.2010р. сторони погодили, що на земельній ділянці знаходиться обєкти нерухомого майна, а також інші обєкти інфраструктури, у вигляді господарських будівель і дворів загальною площею 13,5844 га.

Наявні в матеріалах справи Інформаційна довідка з Державного реєстру речових права на нерухоме майно (т.1, а.с. 89-96), ОСОБА_2 про реєстрацію права власності на нерухоме майно, договір купівлі-продажу №Б-133/2003 від 15.10.2003 р. (т.2 а.с. 2-27), договір купівлі-продажу №Б-15/2003 від 05.11.2003 р. (т.1, а.с. 140), а також надані відповідачем додаткові докази, а саме акт погодження меж земельною ділянки, що надається на умовах оренди ОСОБА_4 комерційній приватній фірмі Центр сприяння розвитку сільського господарства регіону від 10.09.2004р., копії договорів купівлі продажу нежитлових будівель від 05.11.2003р. №4288, №4328, №4320, №4296, №4233, №4300, №4292, №4229, копії актів до договорів купівлі продажу №2 від 12.01.2004р., №9 від 23.02.2004р., №10 від 23.02.2004р., №1 від 12.01.2004р., №3 від 20.11.2003р., №1/19 від 19.03.2004р., №2/19 від 19.03.2004р., №4 від 20.11.2003р. та копії витягів про реєстрацію права власності на нерухоме майно підтверджують факт належності відповідачу обєктів нерухомого майна на праві приватної власності на відповідній земельній ділянці (т.3, а.с.1-33)

Відповідно до податкових декларацій з плати за землю за період 2012-2015р. відповідач є платником орендної плати за землі державної або комунальної власності.

Згідно податкових декларацій зі сплати фіксованого сільськогосподарського податку за період з 2012р. по 2015р., відповідач сплачує за використання земельною ділянкою фіксований сільськогосподарський податок. (т.1, а.с. 66-88).

Згідно листа Харківської ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області №366/9/20-23-15-03-14 від 21.10.2015р. (арк.с. 58, т.с. 1) станом на 20.10.2015 р. відповідач за користування спірною земельною ділянкою сплатив 40 240,00 грн., податкового боргу не має.

Частиною статті 134 Земельного кодексу України унормовано, що не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі, зокрема, розташування на земельних ділянках об'єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб.

З огляду на положення ст.ст. 792 ЦК України, 93 ЗК України, 13 Закону України Про оренду землі, право строкового користування земельною ділянкою посвідчується договором оренди.

Відповідно до ч. 4 ст. 15 Закону України Про оренду землі, невід'ємною частиною договору оренди землі є, зокрема, акт приймання-передачі об'єкта оренди.

Пунктом 19 договору оренди землі від 01 березня 2010 року сторони договору погодили, що передача земельної ділянки орендарю здійснюється протягом пяти днів з дня державної реєстрації цього договору за актом приймання-передачі.

Окрім того, частиною 1 статті 1 Закону України Про державний контроль за використанням та охороною земель передбачено, що самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

В пункті 3.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 травня 2011 року N 6 Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин розяснено, що у вирішенні питання про застосування відповідальності за самовільне зайняття земельної ділянки господарським судам необхідно враховувати, що саме по собі встановлення судом наявності фактичного користування земельною ділянкою без документів, що посвідчують права на неї, не є достатньою підставою для кваліфікації такого використання земельної ділянки як самовільного її зайняття. Господарським судам у вирішенні таких спорів необхідно досліджувати, чи передбачено спеціальним законом отримання правовстановлюючих документів на земельну ділянку для розміщення певних об'єктів, причини відсутності таких документів у особи, що використовує земельну ділянку, наявність у особи права на отримання земельної ділянки у власність чи в користування, вжиття нею заходів до оформлення права на земельну ділянку тощо.

Частинами 1, 2 ст. 651 Цивільного кодексу України встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Зі змісту статей 1, 25 Закону України Про землеустрій вбачається, що проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок це документація із землеустрою (землевпорядна документація), тобто затверджені в установленому порядку текстові та графічні матеріали, якими регулюється використання та охорона земель державної, комунальної та приватної власності, а також матеріали обстеження і розвідування земель, авторського нагляду за виконанням проектів тощо.

Згідно ч. 1 ст. 36 Закону України Про охорону земель, охорона земель сільськогосподарського призначення забезпечується на основі реалізації комплексу заходів щодо збереження продуктивності сільськогосподарських угідь, підвищення їх екологічної стійкості та родючості ґрунтів, а також обмеження їх вилучення (викупу) для несільськогосподарських потреб.

Згідно з ч. 1 ст. 37 Закону України Про охорону земель, власники та землекористувачі, в тому числі орендарі, земельних ділянок зобов'язані здійснювати заходи щодо охорони родючості ґрунтів, передбачені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами України.

Зі змісту ч. 1 ст. 3 Закону України Про державний контроль за використанням та охороною земель, основними принципами здійснення державного контролю за використанням та охороною земель є, зокрема, пріоритет вимог екологічної безпеки у використанні земельних ресурсів над економічними інтересами.

Разом з тим, висновки господарського суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання відсутності у відповідача права користування земельною ділянкою загальною площею 2198,8120 га, розташованою на території Тернівської сільської ради Харківського району Харківської області за договором оренди землі від 01.03.2010 р., а також про неможливість задоволення позовних вимог в частині зобов'язання відповідача звільнити земельну ділянку загальною площею 2198,8120 га, розташовану на території Тернівської сільської ради Харківського району Харківської області загальною вартістю 42 652 067,11 грн. та повернути її у розпорядження держави є передчасними, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Згідно із ст. 2 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд порушує провадження у справі за позовами, зокрема, підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Завданням суду при здійсненні правосуддя в силу положень ст. 2 Закону України "Про судоустрій України" є, зокрема, захист гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів юридичних осіб.

За змістом положень вказаних норм, правом на пред'явлення позову до господарського суду наділені, зокрема, юридичні особи, а суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Положеннями ст. 20 Господарського кодексу України та ст. 16 Цивільного Кодексу України визначені способи захисту прав і законних інтересів суб'єктів господарювання.

Так, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

За змістом ст. 12 Господарського процесуального кодексу України встановлення юридичних фактів не відноситься до компетенції господарського суду.

За таких обставин, вимога щодо встановлення або спростування певного факту не може бути самостійним предметом розгляду в господарському суді, оскільки до повноважень останнього не належать повноваження щодо встановлення фактів, що мають юридичне значення. Господарські суди порушують провадження у справах за позовами, в основі яких правова вимога спір про право, що виникає з матеріальних правовідносин.

А отже, обраний позивачем спосіб (визнання відсутності у відповідача права користування земельною ділянкою) не відноситься до встановлених законом способів захисту цивільних прав.

Абзацем 6 пункту 12 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011р. №7 Про деякі питання практики застосування розділу ХІІ Господарського процесуального кодексу України передбачено, що не підлягає скасуванню судове рішення, якщо апеляційною інстанцією буде з'ясовано, що його резолютивна частина є правильною, хоча б відповідні висновки місцевого господарського суду й не були належним чином обґрунтовані у мотивувальній частині рішення

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Стаття 33 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами статті 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010р.)

Апелянту була надана можливість спростувати достовірність доказів і заперечити проти їх використання.

Питання справедливості розгляду не обовязково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008р.)

Таким чином, доводи викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді ухвали, у звязку з чим апеляційну скаргу Заступника прокурора Харківської області слід залишити без задоволення, а рішення господарського суду Харківської області - без змін.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст. ст. 99, 101, ст.105, ст. 106 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Заступника прокурора Харківської області залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 01.03.2016р. у справі №922/20/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 22.06.2016 року.

Головуючий суддя Терещенко О.І.

Суддя Сіверін В. І.

Суддя Гетьман Р.А.