РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2016Справа №910/7711/16

За позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування"

до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "ДОМІНАНТА"

про стягнення 19 756,27 грн.

Представники сторін:

Від позивача: Василенко К.Ю - представник, довіреність № 3727/18 ВІД 15.12.2015;

Від відповідача : не з'явились.

В судовому засіданні на підставі ч.2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АХА Страхування " звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "ДОМІНАНТА" про відшкодування шкоди в порядку регресу у розмірі 19 756, 27 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що виплативши страхувальнику відповідно до умов Договору страхування наземного транспорту № 2014085/76/FR від 01.07.2014 страхове відшкодування у розмірі 19 756, 27 грн., він набув згідно ст.ст. 993, 1187 Цивільного кодексу та ст. 27 Закону України "Про страхування" право регресної вимоги про стягнення виплаченого страхового відшкодування до відповідача у справі, як особи, відповідальної за заподіяні збитки.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 28.04.2016 позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 910/7711/16 та призначено до розгляду на 19.05.2016.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 19.05.2016 розгляд справи відкладено на 15.06.2016.

У судові засідання 19.05.2016 та 15.06.16 р. з'явився уповноважений представник позивача.

Уповноважений представник відповідача у судові засідання не з'явився.

Про дату, час і місце розгляду даної справи відповідач повідомлений належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень: № 017, № 560.

Судом повідомлено, що до початку судового засідання 19.05.16 р. через відділ діловодства Господарського суду м. Києва від представника позивача надійшло клопотання № СУ/00200/5-1 від 10.05.2016 про долучення документів до матеріалів справи, яке судом задоволено, документи долучено до матеріалів справи.

До початку судового засідання 15.06.2016 через відділ діловодства Господарського суду м. Києва від представника позивача надійшло клопотання № СУ/00200/5-2 від 26.05.2016 про долучення документів до матеріалів справи, яке судом задоволено, документи долучено до матеріалів справи.

Також судом повідомлено, що до початку судового засідання 15.06.2016 через відділ діловодства Господарського суду м. Києва від представника відповідача надійшов відзив № 1299 від 14.06.2016, в якому останній не визнає позовні вимоги, оскільки позивачем не надано жодних доказів чинності зазначеного договору страхування наземного транспорту № 2014085/76/FR від 01.07.2014 на момент ДТП, а саме позивач не надав підтвердження сплати страхувальником страхової премії за договором, а відтак і правомірності проведення вищевказаної виплати в сумі 19 756,27 грн. у якості страхового відшкодування. Отже, на думку відповідача, у нього відсутні законні підстави для сплати на користь позивача шкоди, заподіяної внаслідок ДТП в порядку регресу.

Окрім того відзив містить клопотання відповідача про розгляд справи без участі представника ТДВ»СК «Домінанта». Відзив долучено судом до матеріалів справи.

У судовому засіданні 15.06.16 р. представник позивача подав письмові пояснення № СУ/00200/5-3 від 15.06.2016 щодо номеру договору, згідно яких зазначений в страховому акті договір страхування № 2014085/76/FR є договором страхування № 2014085/FR, в якому 76 означає порядковий номер застрахованого автомобіля згідно додатку до договору страхування. Пояснення долучено судом до матеріалів справи.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, окрім наявних в матеріалах справи, позивачем та відповідачем на час проведення судового засідання 15.06.16 р. суду не надано.

Відповідно до 2.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (далі - Постанова № 18) якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Згідно п. 3.9.2 Постанови № 18 у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Окрім того, відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

З огляду на вищевикладене, оскільки явка представника відповідача в судові засідання обов'язковою не визнавалась, відповідач не скористався належним йому процесуальним правом приймати участь в судових засіданнях, беручи до уваги клопотання ТДВ «СК «Домінанта» про розгляд справи без участі його представника, а також той факт, що представник позивача проти розгляду справи без участі представника відповідача не заперечував, суд, на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, здійснював розгляд справи за відсутності уповноваженого представника відповідача, виключно за наявними у справі матеріалами.

При цьому, оскільки суд відкладав розгляд справи, надаючи учасникам судового процесу можливість реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд, враховуючи обмежені процесуальні строки розгляду спору, встановлені ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, не знаходив підстав для відкладення розгляду справи.

Враховуючи відсутність на час проведення судових засідань клопотань представників сторін щодо здійснення фіксації судового засідання по розгляду даної справи технічними засобами, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судовий процес відображено у протоколах судового засідання.

Перед початком розгляду справи в судових засіданнях представника позивача було ознайомлено з правами та обов'язками відповідно до ст.ст. 20, 22, 60, 74 та ч. 5 ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Представник позивача в судових засіданнях повідомив суд, що права та обов'язки стороні зрозумілі.

Відводу судді представником позивача не заявлено.

В судовому засіданні 15.06.16 р. представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги з підстав, викладених в позовній заяві, відповів на питання суду.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, заслухавши в судовому засіданні пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору, перевіривши наданими позивачем доказами та оглянувши в судовому засіданні їх оригінали, суд

В С Т А Н О В И В:

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно визначення ст. 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про страхування" добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. В силу пункту 6 частини 4 наведеної статті одним із видів добровільного страхування є страхування наземного транспорту.

Як вбачається з матеріалів справи, між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "АХА Страхування" (страховик за договором, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сандора" (страхувальник за договором страхування) укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №2014085/FR від 01.07.2014 р. (далі - Договір страхування), предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом (надалі - ТЗ) та іншим майном, вказаним у п. 5 - 6 цього Договору.

Забезпечені транспортні засоби визначені додатками до Договору страхування, серед яких, зокрема, номер 76: TOYOTA CAMRY, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, 2011 року випуску (п. 6 Договору страхування).

Територія дії Договору страхування - територія України (крім території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя), країни Європи, СНД, республіки Грузія (п.9 Договору страхування).

Строк дії Договору страхування з 00-00 годин 01.07.2014 р. до 24-00 години 30.06.2015 р. (за Київським часом) (п. 10 Договору страхування).

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором страхування, який підпадає під правове регулювання параграфу 2 глави 35 Господарського кодексу України, глави 67 Цивільного кодексу України та Закону України "Про страхування".

Як передбачено ч. 1 ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Аналогічні визначення поняття "договір страхування" містяться в ст. 354 Господарського кодексу України та ст. 979 Цивільного кодексу України.

Відповідно до положень ст. 981 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 18 Закону України "Про страхування" договір страхування укладається в письмовій формі, а також може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката).

За визначенням ст. 8 Закону України "Про страхування" страховим ризиком є певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання. Страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно Довідки та розгорнутої довідки №58176005 про дорожньо-транспортну пригоду Відділу Києво-Святошинського РВДАІ РУ ГУ МВС України в Київській області від 12.03.2015р. за вих.. № 178, 19.02.2015 р. в м. Вишневому Києво - Святошинському районі Київської області відбулась дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП), за участю транспортного засобу "ЗАЗ 110557" державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_2 та транспортного засобу TOYOTA CAMRY, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням власника ОСОБА_3, в результаті якої автомобілі отримали механічні ушкодження.

Відповідно до п. 7 Договору страхування страховими ризиками (страховими випадками) за цим Договором визнаються, зокрема, викрадення, збитки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (ДТП), збитки внаслідок інших подій.

При цьому за умовами п. 15.2.2 Договору страхування збитки внаслідок ДТП - будь - яке пошкодження або знищення транспортного засобу, його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП.

Отже, з огляду на викладене вказана дорожньо-транспортна пригода визначена сторонами як страховий ризик, на випадок якого здійснювалось страхування.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 988 Цивільного кодексу України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про страхування" до обов'язків страховика належить, зокрема, при настанні страхового випадку у передбачений договором строк виплата страхового відшкодування, яке ч. 16 ст. 9 даного Закону визначено як страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Згідно ч. 1 ст. 25 Закону України "Про страхування" виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акту (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 990 Цивільного кодексу України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Згідно п. 20.1 Договору страхування страхове відшкодування виплачується страховиком згідно з договором та правилами на підставі письмової заяви страхувальника (його правонаступника, вигодонабувача) і страхового акту, який складається страховиком.

Страхове відшкодування сплачується страхувальнику тільки після того, як повністю будуть встановлені причини та розмір збитку (п.20.2 Договору страхування).

В подальшому страхувальник - ТОВ "Сандора" звернувся до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" з повідомленням від 23.02.2015 р. про настання події, що має ознаки страхового випадку та заявою на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу, копія якого знаходиться у матеріалах справи.

Згідно п. 20.12 Договору страхування при пошкодженні транспортного засобу внаслідок страхового випадку розмір збитків визначається шляхом складання кошторису варто відновлення транспортного засобу (Кошторису збитків), в який включається вартість запасних частин, деталей, обладнання та матеріалів, що підлягають заміні, без урахування експлуатаційного зносу, а також вартість ремонтних робіт. Кошторис збитків складається страховиком, виходячи з відновлення пошкодженого транспортного засобу на базі СТО на підставі рахунків з СТО (п. 20.13 Договору). В окремих випадках, за згодою страховика та страхувальника (вигодонабувача), розмір збитків може визначатися на підставі автотоварознавчої експертизи або безпосередньо страховиком чи уповноваженою ним особою (аварійним комісаром). Вартість частин та деталей береться в розрахунок Кошторису збитків за умови, вони шляхом ремонту не можуть бути приведені в стан, придатний для подальшого використання, або витрати на такий ремонт перевищують витрати по їх заміні на нові. При настанні страхових випадків за межами України та необхідного здійснення ремонту на місці страхового випадку трудовитрати на відновлення відшкодовуються, виходячи з розцінок, що діють в Україні.

Умови виплати страхового відшкодування: на базі авторизованої СТО, за погодженням із страхувальником (п. 14 Договору страхування), тобто при розрахунку розміру страхового відшкодування в кошторис збитків включається вартість запасних частин, деталей, обладнання, матеріалів та ремонтних робіт, що визначається виключно виходячи з відновлення пошкодженого транспортного засобу на базі авторизованої СТО (п.20.13.1 Договору страхування).

У матеріалах справи міститься рахунок-фактура Товариства з обмеженою відповідальністю "Автосаміт на столичному" № від 24.02.2015р. та акту виконаних робіт № від 06.03.15 р., відповідно до яких вартість відновлювального ремонту автомобіля TOYOTA CAMRY, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 становить 19 756,27 грн., в т.ч. ПДВ 3 292,71 грн.

Крім того, до матеріалів справи долучена складена на основі комп'ютерної програми Аudatex калькуляція №D1081 від 24.02.2015 р., згідно рекомендацій п. 59 додатку 8 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.03 р., відповідно до якої, вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу TOYOTA CAMRY, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та використаних при цьому деталей, запасних частин та матеріалів склала 17 523,95 грн.

Як свідчать матеріали справи, страховиком - Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "АХА Страхування" складено страховий акт №1.001.00200/VESKO4635 від 25.02.2015 р., відповідно до якого вищевказана ДТП кваліфікована як страховий випадок та прийнято рішення про виплату страхового відшкодування в сумі 19 756,27 грн., що становить визначену у рахунку на оплату № від 24.02.2015р. вартістю запчастин та відновлювального ремонту автомобіля 19 756,27 грн., при цьому франшиза за Договором страхування становить 0,00 грн. (п.12.2 Договору страхування).

Відповідно до Заяви на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу сума страхового відшкодування в розмірі 19 756,27 грн. була перерахована на розрахунковий рахунок СТО - ТОВ "Автосаміт на Столичному", якою здійснювався ремонт застрахованого транспортного засобу, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення №159637 від 27.02.2015 р. на суму 19 756,27 грн.

Заперечень щодо факту та розміру здійсненої позивачем виплати страхового відшкодування за Договором добровільного страхування наземного транспорту №2014085/76/FR від 01.07.2014 р., а також перебування отриманих автомобілем марки TOYOTA CAMRY, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, пошкоджень у причинно-наслідковому зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою, що сталася 19.02.2015 р., відповідачем суду не надано.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що матеріалами справи підтверджується виконання Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "АХА Страхування" умов Договору страхування, а саме виплати страхового відшкодування в розмірі 19 756,27 грн. у зв'язку із настанням страхового випадку страхувальнику ТОВ "Сандора" шляхом перерахування вартості запчастин та відновлювального ремонту ТЗ TOYOTA CAMRY, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, на розрахунковий рахунок ТОВ "Автосаміт на Столичному" - СТО, яка безпосередньо здійснювала ремонт вказаного пошкодженого транспортного засобу.

Суд звертає увагу на те, що згідно з п. 1.6. Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.03 р., відновлювальний ремонт - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісних транспортних засобів чи його складника (-ів) та відновлення їхніх ресурсів, а вартість відновлювального ремонту дорожнього транспортного засобу, відповідно до п. 2.3. Методики, - це грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісного транспортного засобу.

Відповідно до ст. 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Системне тлумачення наведених вище положень чинного законодавства дає підстави вважати, що в разі пошкодження транспортного засобу розмір шкоди, завданої транспортному засобу, що підлягає відшкодуванню страховиком, визначається виходячи з оцінки вартості витрат, які несе власник пошкодженого транспортного засобу при здійсненні його відновлювального ремонту.

Водночас, як зазначено в прийнятих за результатами перегляду справ даної категорії постановах Вищого господарського суду України від 23.08.11 р. у справі №42/92, від 07.08.12 р. у справі №2/22, від 01.03.11 р. у справі №47/372, звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику, є саме платіжне доручення.

Крім того, листом від 19.07.11 р. Верховним Судом України роз'яснено, що визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Отже, наявність страхового акту №1.001.15.00200/VESKO4635 від 25.02.2015р. та платіжного доручення № 159637 від 27.02.2015р. є достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП.

Пунктом 3 частини 2 ст. 11 Цивільного кодексу України передбачено, що завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків.

Цивільним кодексом України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (ч. 1 ст. 1187 Цивільного кодексу України). Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Пунктом 1 частини 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відтак, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02.03.2015 р. у справі №369/2067/15-п встановлено, що водій ОСОБА_4 19.02.2015 приблизно о 11 год. 35 хв. в м. Вишневе Києво-Святошинського району Київської області, керуючи автомобілем марки "ГАЗ 330202", державний реєстраційний номер НОМЕР_5, рухаючись заднім ходом, а саме від'їжджаючи з паркового місця магазину "ФОЗІ", який знаходиться по вул. Промислова, 5, перед початком руху не переконався, що це буде безпечно, здійснив зіткнення з належним ТОВ «Сандора» автомобілем марки TOYOTA CAMRY, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія гр. ОСОБА_3 (на підставі подоржнього листа з 16.02.15 р. по 24.02.15 р.), чим порушив п.п. 10.1, 10.9 Правил дорожнього руху України. Гр. ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді стягнення на користь держави штрафу у розмірі 425,00 грн.

Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з положеннями ст. 27 Закону України "Про страхування", до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Підставою виплати страхового відшкодування є страховий випадок, тобто дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої відбулось пошкодження майна, із володінням та користуванням якого пов'язані майнові інтереси страхувальника, що є об'єктом майнового страхування за укладеним з страховиком договором.

Згідно ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

За приписами ч. 1 ст. 228 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який відшкодував збитки, має право стягнути збитки з третіх осіб у порядку регресу.

За таких обставин, в момент виплати страхового відшкодування у позивача - Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" виникло право зворотної вимоги (регресу) до власника джерела підвищеної небезпеки - транспортного засобу "ЗАЗ 110557" державний реєстраційний номер НОМЕР_2.

У відповідності до ст. 5 Закону України "Про страхування" страхування може бути добровільним або обов'язковим. Одним із видів обов'язкового страхування, згідно п. 9 ч. 1 ст. 7 вказаного Закону, є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Згідно зі ст. 3 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до ст. 6 вищевказаного Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Судом встановлено, що станом на дату вчинення ДТП 19.02.15 р. цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки "ЗАЗ 110557" державний реєстраційний номер НОМЕР_2 за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу застрахована страхувальником - ТОВ "Київська м'ясна технологічна компанія" у Товаристві з додатковою відповідальністю "Домінанта" за Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АС №8997798 (далі - Поліс), що підтверджується наявними у матеріалах справи інформацією з Єдиної централізованої бази даних МТСБУ та копією вказаного полісу, з наступними умовами: ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю, становить 100 000,00 грн.; ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну - 50 000,00 грн.; франшиза - 0,00 грн.; забезпечений транспортний засіб марки "ЗАЗ 110557" державний реєстраційний номер НОМЕР_2.

Із матеріалів справи вбачається, що гр. ОСОБА_4 на момент скоєння ДТП перебував у трудових відносинах з ТОВ "Київська м'ясна технологічна компанія", що підтверджується Наказом №34/к «Про прийняття на роботу ОСОБА_4.», Подорожнім листом службового легкового автомобіля з 16.02.2015 по 24.02.2015, та перебував за кермом автомобіля під час виконання службових обов'язків.

З огляду на вищевикладене, у ПАТ "СК "АХА Страхування" як у страховика, який виплатив страхове відшкодування за Договором добровільного страхування наземного транспорту №2014085/FR від 01.07.2014 р. в межах виплаченої суми виникло право зворотної вимоги до відповідача як до особи, відповідальної за заподіяну винуватцем ДТП шкоду, в межах ліміту відповідальності, визначеному полісом № АС/8997798 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

З урахуванням наявності полісу відповідача, договірних зобов'язань між власником транспортного засобу, який перебував під керуванням винної у скоєнні ДТП особи, та страховою компанією відповідача, відповідальною особою є саме Товариство з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "Домінантна", до якого правомірно заявлено позов.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року №15-рп/2002 кожна особа має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

З огляду на викладене позивач отримує право зворотної вимоги потерпілої особи після виплати останній страхового відшкодування та не зобов'язаний звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплати матеріального відшкодування. Відповідно до зазначених вище норм позивач - ПАТ "СК "АХА Страхування" може реалізувати своє право шляхом подачі відповідного позову до суду. Таку ж позицію підтримує і Верховний Суд України (постанова Верховного Суду України від 28.08.2012р. у справі №23/279).

Реалізуючи вказане право з метою досудового врегулювання спору позивач звернувся до відповідача із вимогою про відшкодування шкоди, завданої ДТП в порядку регресу вих. №СУ/00200/3 від 24.07.2015 р., відповідно до якої позивач просив відповідача сплатити страхове відшкодування у сумі 19 756,27 грн. Зазначену вимогу Товариство з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "Домінантна" отримало 27.08.2015 р., що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 956 та сторонами не заперечувалось.

Проте, вказана регресна вимога були залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Суд зазначає, що правила щодо відшкодування шкоди, заподіяної третій особі, встановлені статтею 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Згідно пункту 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

В силу ст. 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Отже, оскільки згідно із даними Полісу та Договору страхування франшиза становить 0,00 грн., розмір страхового відшкодування, яке просить стягнути позивач, враховуючи розмір завданого застрахованому позивачем транспортному засобу TOYOTA CAMRY, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, матеріального збитку та розмір права зворотної вимоги, яке перейшло до позивача в межах ліміту відповідальності відповідача за даним Полісом за спірним страховим випадком, на франшизу не зменшувався та становить 19 756,27 грн.

Як вбачається із матеріалів справи, підтверджено представником позивача в судовому засіданні та представником відповідача не заперечувалось, свої зобов'язання щодо відшкодування Приватному акціонерному підприємству "Страхова компанія "АХА Страхування" в порядку регресу залишку страхового відшкодування в розмірі 19 756,27 грн. всупереч вимогам чинного законодавства відповідач не виконав, в результаті чого утворилась заборгованість перед позивачем у зазначеному вище розмірі, яку останній просить стягнути в позовній заяві.

У відповідності до ст. 124, п. п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Обов'язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України покладено саме на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства. При цьому відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження відсутності боргу, письмових пояснень щодо неможливості надання таких доказів, або ж фактів, що заперечують викладені позивачем позовні вимоги.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Жодний доказ не має для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Доказів визнання недійсними чи розірвання Договору добровільного страхування наземного транспорту №2014085/FR від 01.07.2014 р. та Полісу № АС/8997798 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або їх окремих положень суду не надано.

Суд звертає увагу, що відповідно до ст.ст. 2, 4, 8 ч. ч. 1, 16 ст. 9, ч.1 ст. 16 Закону України «Про страхування» страховиками визнаються фінансові установи, які створені у формі акціонерних, повних, командитних товариств або товариств з додатковою відповідальністю згідно з Законом України «Про господарські товариства» з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом, а також одержали у встановленому порядку ліцензію на здійснення страхової діяльності.

Згідно з п. 196.1.3 ст. 196 Податкового кодексу України не є об'єктом оподаткування податком на додану вартість операції з надання послуг із страхування, співстрахування або перестрахування особами, які мають ліцензію на здійснення страхової діяльності відповідно до закону, а також пов'язаних з такою діяльністю послуг страхових (перестрахових) брокерів та страхових агентів.

У відповідності до ч.ч. 1,2 ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Виходячи з системного аналізу змісту вищенаведених норм законодавства всі операції з надання послуг із страхування, в тому числі пов'язані з оплатою страхових послуг страхувальником на користь страховика та компенсацією останнім збитків, понесених потерпілим при настанні страхового випадку, не є об'єктом оподаткування ПДВ, в зв'язку з чим, за загальним правилом, як при визначенні розміру страхових платежів, так і при визначенні розміру матеріального збитку чи страхової виплати, підлягаючої до відшкодування страхувальнику чи безпосередньо потерпілій особі (п. 36.4 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), податок на додану вартість не нараховується, окремим рядком не виділяється та страховики не є платниками ПДВ по таких операціях.

Таким чином, у разі, якщо страхові суми не перераховуються безпосередньо потерпілому (позивачу), а спрямовуються на придбання у платника податку на додану вартість послуг по ремонту, заміщенню, відтворенню застрахованого об'єкта чи товарно-матеріальних цінностей, які мають бути використані в процесі його ремонту (запчастини та інші витратні матеріали тощо), то розрахунок суми виплат на таке придбання здійснюється з урахуванням сум податку на додану вартість, які включаються до вартості й виділяються окремим рядком у розрахункових документах.

Водночас, у разі якщо придбання послуг по ремонту, заміщенню, відтворенню застрахованого об'єкта чи товарно-матеріальних цінностей, які мають бути використані в процесі його ремонту, здійснюється у неплатника податку на додану вартість, то розрахунок сум виплати здійснюється без урахування сум ПДВ.

Відтак, в силу приписів ч.2 ст. 14 Цивільного кодексу України страховик не може бути примушений до виплати ПДВ у складі суми страхового відшкодування за винятком випадку, коли сума ПДВ нарахована та сплачена на користь виконавця послуг з ремонту пошкодженого транспортного засобу, який (виконавець), в свою чергу, має бути платником ПДВ.

Наведене випливає також з приписів ч.2 ст. 1192 Цивільного кодексу України, згідно якого розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно листа Верховного суду України від 19.07.2011 р. сума ремонту автомобіля з урахуванням податку на додану вартість, виходячи з умов договорів, укладених на підставі чинного законодавства та правил, розроблених кожною страховою компанією, виплачується останньою або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з'ясувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи зареєстрований надавач послуг з ремонту автомобіля є платником ПДВ.

В листі Державної податкової інспекції України від 21.08.2009 № 10143/5/16-1516 вказано, що у разі якщо придбання послуг по ремонту, заміщенню, відтворенню застрахованого об'єкта чи товарно-матеріальних цінностей, які мають бути використані в процесі його ремонту (запчастини та інші витратні матеріали тощо), здійснюється у неплатника податку на додану вартість, то розрахунок суми виплати та таке придбання здійснюється без урахування сум податку на додану вартість, оскільки особа, не зареєстрована платником податку на додану вартість, не має права нараховувати і виділяти окремим рядком суму податку на додану вартість.

Отже, у випадку проведення ремонту пошкодженого автомобіля особою, яка зареєстрована як платник ПДВ, сума страхового відшкодування має бути виплачена з урахуванням ПДВ, а у випадку виконання таких робіт особою, як не зареєстрована як платник ПДВ - без урахування ПДВ.

Як вбачається з рахунку - фактури № від 24.02.15 р. та акту виконаних робіт № від 06.03.15 р., складених ТОВ «Автосаміт на столичному» вартість ремонтно-відновлювальних робіт та запасних частин визначена з урахуванням суми ПДВ, а саме - 19756,27 грн., в т.ч. ПДВ - 3292,71 грн.

Разом з тим, під час розгляду справи позивачем було надано належні та допустимі докази на підтвердження перебування ТОВ «Автосаміт на столичному» в статусі платника ПДВ станом на час складання вказаних акту та рахунку - фактури , а саме копію свідоцтва № 100151703 про реєстрацію ТОВ «Автосаміт на столичному» платником податку на додану вартість від 20.11.08 р.

За таких обставин, сума страхового відшкодування, на стягнення якого має право позивач, має бути виплачена з урахуванням суми ПДВ і становить 19756,27 грн., в т.ч. ПДВ - 3292,71 грн.

Отже судом не приймаються до уваги заперечення відповідача проти позову з підстав непідтвердженості витрат позивача з ПДВ у складі вартості проведеного ТОВ «Автосаміт на столичному» відновлювального ремонту, як такі, що спростовуються наявними матеріалами справи.

Щодо заперечень відповідача проти позовних вимог з посиланням на ненабрання чинності Договором страхування, згідно якого позивачем виплачено страхове відшкодування за страховим випадком ДТП, суд зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 18 Закону України «Про страхування» Договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування.

Аналогічні норми містить і ст. 983 Цивільного кодексу України.

Отже, законодавець у ст. 18 Закону України "Про страхування" розмежовує поняття "укладення" договору і "набрання ним чинності". Договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування. Тобто момент укладення договору може не збігатися з моментом набранням ним чинності. У випадку, що розглядається, моментом укладення договору є момент набрання ним чинності. Юридичне значення має той факт, що коли договір страхування укладено, але перший платіж не внесено (тобто договір не набрав чинності), страховик не зобов'язаний здійснювати страхову виплату, навіть якщо випадок відбувся.

Стосовно моменту набрання чинності договором страхування, тобто здійснення першого платежу, слід враховувати, що коли він здійснюється готівкою, то цей факт має підтверджуватися видачею встановленого законодавством розрахункового документа - квитанції, касового чека тощо. При сплаті першого платежу у безготівковій формі договір набирає чинності з дати надходження коштів на рахунок страховика, якщо сторони не домовилися про інше в договорі.

При цьому, за приписами ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Істотні умови страхових договорів визначені у ст. 16 Закону України «Про страхування» та ст. 982 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів яких одними з істотних умов є строк дії договору, розмір страхового платежу і строки його оплати, порядок зміни і припинення дії договору, інші умови за згодою сторін тощо.

Згідно ст. 10 Закону України «Про страхування» страховий платіж (страховий внесок, страхова премія) - плата за страхування, яку страхувальник зобов'язаний внести страховику згідно з договором страхування.

Статтею 21 Закону України «Про страхування» передбачений обов'язок страхувальника своєчасно вносити страхові платежі.

Як встановлено судом згідно матеріалів справи, пунктом 10 Договору страхування передбачене набрання ним чинності з 00-00 години 01.07.14 р, яка є датою укладення. При цьому відповідальність страховика щодо будь - якого окремого транспортного засобу починається з 00-00 години дати, зазначеної у відповідному додатку до договору за умови сплати страхового платежу у повному обсязі на банківський рахунок страхового агента у строк, встановлений п. 13.3 Договору.

В свою чергу умовами вказаного пункту 13.3 Договору страхування передбачено внесення страхового платежу чотирма рівним частинами в розмірі згідно додатків до договору та строки, визначені останнім: 1-й платіж: до 31.10.14 р., 2-й платіж: до 31.10.14 р., 3-й платіж: до 10.01.15 р., 4-й платіж: до 10.04.15 р.

За умовами п.13.3.1 Договору страхування у випадку ненадходження або надходження не в повному обсязі на розрахунковий рахунок страхового агента страхового платежу (першого страхового платежу) в сумі відповідно до п. 13.3, Договір вважається таким, що не набув чинності.

При цьому відповідно до п. 13.3.2 Договору страхування у випадку ненадходження або надходження не в повному обсязі на розрахунковий рахунок страхового агента другої та кожної наступної частини страхового платежу в сумі та строк відповідно до п. 13.3 Договору, страховик надсилає страхувальнику та страховому агенту письмове повідомлення з вимогою сплати платежу протягом 10 банківських днів. Якщо ця вимога не буде дотримана, відповідальність припиняється з 00-00 дня, наступного за днем, що вказаний в повідомленні як останній день сплати.

Як вбачається зі змісту наявного в матеріалах справи складеного позивачем страхового акту № 1.001.15.00200/VESKO4635 від 25.02.2015р., страхувальником були сплачені страхові платежі: 23.10.14 р. в сумі 3156,02 грн., 27.10.14 р. в сумі 3156,02 грн., 14.01.15 р. в сумі 3156,02 грн., тобто на момент ДТП виходячи з умов п. 13.3 Договору страхування та змісту страхового акту, виходячи з обставин сплати страхувальником перших трьох страхових платежів та ненастання строку сплати четвертого платежу, спірний Договір страхування набув чинності станом на 19.02.15 р. та відповідальність страховика щодо застрахованого транспортного засобу TOYOTA CAMRY, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 діяла.

Тобто наявні в матеріалах справи докази підтверджують факт прийняття позивачем виконаного ТОВ «Сандора» за Договором страхування страхового платежу та здійснення розрахунків між сторонами цього договору та відсутності між ними спору з цього питання, та не дають підстав суду вважати договір таким, що не набрав чинності.

Варто зазначити, що відповідачем, який не є стороною цього Договору страхування, факт розрахунків страхувальником з позивачем лише поставлено під сумнів, але не спростовано належними та допустимими доказами.

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

Відповідно до рекомендацій Вищого господарського суду України, викладені у п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 23.03.12 р. "Про судове рішення", рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Враховуючи вищевикладене, оскільки матеріалами справи підтверджується факт невиконання відповідачем своїх зобов'язань щодо сплати позивачу в порядку регресу суми виплаченого страхового відшкодування в добровільному порядку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, матеріалами справи підтверджуються та відповідачем не спростовані, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача 19 756,27 грн. страхового відшкодування в порядку регресу підлягає задоволенню в заявленому розмірі.

Оскільки спір виник у зв'язку з неправомірними діями відповідача, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 124, 129 Конституції України, рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2002 р. №15-рп/2002 та ст. ст. 4-2, 4-3, 32, 33, 34, 49, 75, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "Домінанта" (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 119; код 35265086) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" (вул. Іллінська, 8, м. Київ, 04070, код 20474912) 19 756,27 грн. страхового відшкодування в порядку регресу та 1 378,00 грн. витрат зі сплати судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено та підписано 02 липня 2016 р.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання протягом 10 днів з дня складання та підписання повного тексту рішення апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Суддя А.М. Селівон