ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

21.06.2016 Справа № 905/1479/16

Господарський суд Донецької області у складі судді Подколзіної Л.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України в особі філії Донецького обласного управління АТ Ощадбанк, м.Краматорськ, Донецька обл.

до Українського державного підприємства поштового звязку Укрпошта в особі Донецької дирекції українського державного підприємства поштового звязку Укрпошта, м.Словянськ, Донецька обл.

про стягнення 89619,15 грн.

за участю уповноважених сторін:

від позивача ОСОБА_1 представник по довіреності №370 від 16.06.2015 р.

від відповідача ОСОБА_2 представник по довіреності № 12-82 від 19.05.2016р.

СУТЬ СПОРУ

Позивач, Публічне акціонерне товариство Державний ощадний банк України в особі філії Донецького обласного управління АТ Ощадбанк, м.Краматорськ, Донецька обл., звернувся з позовом до Українського державного підприємства поштового звязку Укрпошта в особі Донецької дирекції українського державного підприємства поштового звязку Укрпошта, м.Словянськ, Донецька обл.. про стягнення за генеральною угодою №143/422-41 від 03.04.2007 р. суму боргу за несплачені послуги щодо інкасації грошових коштів у розмірі 47 812,65 грн., суму інфляційних нарахувань у розмірі 28 952,86 грн., суму 3% річних у розмірі 2 401,11 грн., суму пені у розмірі 8 797,53 грн. та судові витрати.

В обґрунтування свої вимог позивач посилається на неналежне виконання своїх обовязків за Договорами банківського рахунку №642 від 26.04.2007 р. та №611/14 від 18.06.2014 р. в частині розрахунків за надані послуги з доставки грошових коштів службою інкасації, внаслідок чого утворилася заборгованість.

На підтвердження своїх вимог позивачем представлено суду копії вказаних договорів, додаткових угод до договору №642 від 26.04.2007 р., Генеральної угоди про співробітництво та надання банківських послуг УДППЗ «Укрпошта» та його структурних підрозділів №143/422-41 від 03.04.2007 р., банківських виписок №№8597, 2073, листа щодо подальшої співпраці №222/340 від 02.06.2014 р., претензії направленої на адресу відповідача №35-17/3/82 від 29.01.2016 р. , касових чеків на отримання готівки, витягів з журналів обліку валютних цінностей, що підлягають інкасації та актів взаємозвірки заборгованості від 17.07.2015 р., 05.08.2015р., 12.01.2016р.

20 квітня 2016 року за вказаним позовом порушено провадження по справі та призначено справу до розгляду.

25 травня 2016 року та 07 червня 2016 року через канцелярію суду від відповідача надійшли клопотання про відкладення розгляду справи.

Справа слуханням неодноразово відкладалась.

У судовому засіданні 15 червня 2016 року позивач підтримав заявлені позовні вимогу у повному обсязі та подав клопотання про залучення додаткових письмових пояснень та документів до матеріалів справи.

Окрім того, позивач подав клопотання про продовження строку вирішення спору на 15 днів.

Суд задовільнив клопотання позивача, залучив документи до матеріалів справи та продовжив строк розгляду справи на 15 днів.

Відповідач проти задоволення позову заперечив та того ж дня надав відзив на позовну заяву, у якому посилається на неправомірне застосування позивачем ставки тарифу за надані послуги у розмірі 0,1% від суми цінностей, що перевозилися. Свої твердження відповідач обґрунтовує тим, що Спільний лист між АТ «Ощадбанк» та Донецькою дирекцією УДППЗ «Укрпошта» №611-14, яким підвищено тарифи за послуги з доставки готівкових коштів до 0,1 % від суми, не є правочином в розумінні положень ЦК України за своїм змістом та не містить погодження обох сторін на його укладення та не вносить зміни до Генеральної угоди в порядку п.п. 3.3, 6.3 останньої.

У звязку з цим, відповідач не визнає акти взаємних розрахунків за договорами банківських рахунків та вважає їх недостовірними, оскільки вони містять ознаки виправлень, підписані неуповноваженою особою з боку відповідача.

15 червня 2016 року судом на підставі статті 77 ГПК у судовому засіданні оголошено перерву з метою надання додаткових доказів по справі.

21 червня 2016 року у судовому засіданні позивач подав заяву про збільшення позовних вимог в порядку ст.22 Господарського процесуального Кодексу України (далі: ГПК України), в якій просить суд стягнути з суму основного боргу у розмірі 49467,15 грн., пеню у розмірі 8797,53 грн., 3% річних у розмірі 2401,11 грн. інфляційні витрати у розмірі 28952,86 грн. (Усього 89619,65 грн.).

Надалі суд розглядає позовні вимоги з урахуванням поданої заяви.

Також, позивач надав додаткові пояснення по суті. А саме, щодо твердження відповідача про недійсність додаткового договору №13 до договору №1, позивач пояснив, що оскільки наразі відсутнє рішення суду про визнання вказаного договору недійсним, посилання відповідача на його недійсність є безпідставними.

Відповідач у судовому засіданні 21 червня 2016 року підтримав свою правову позицію викладену у відзиві на позовну заяву у повному обсязі.

Суд вважає за можливе розглянути спір за наявними в справі матеріалами, на підставі вимог ст.75 ГПК України, так як матеріалів у справі цілком достатньо для її розгляду, правильної юридичної кваліфікації спірних правовідносин,

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи і оцінивши надані суду докази в порядку ст.43 ГПК України, суд

ВСТАНОВИВ

03.04.2007 р. між Публічним акціонерним Товариством «Державний ощадний банк України» (далі Банк, позивач по справі) та Українським державним підприємством поштового звязку «Укрпошта» (далі-Клієнт, відповідач по справі) підписано Генеральну угоду про співробітництво та надання банківських послуг УДППЗ «Укрпошта» та його структурним підрозділам №143/422-41 (далі-Генеральна угода), якою визначено організаційно-правові засади щодо надання Банком фінансових послуг клієнту, зокрема з доставки грошових коштів до центрів поштового звязку на підставі взаємних домовленостей, оформлених окремими договорами. (п.2.3 Генеральної угоди).

На виконання вказаних умов угоди між Банком та Клієнтом підписані договори банківського рахунку № 642 від 26.04.2007 р.(далі -договір 1) та № 611-14від 18.06.2014 р.(далі - договір 2)

Відповідно до п.1.1. вказаних договорів Банк зобовязався надавати Клієнту послуги по розрахунково-касовому обслуговуванню, зокрема, перевезень грошових коштів на виплату пенсій, грошової допомоги до вузлів поштового звязку, а Клієнт зобовязався оплатити вартість наданих послуг та надав Банку право користування тимчасово вільними коштами Клієнта згідно з умовами договорів та нормативно-правових актів.

Вартість послуг визначена в тарифах, які є додатком до Генеральної Угоди. (п.3.1 договору № 642 від 26.04.2007 р.).

За умовами договору № 1 Клієнт доручає здійснювати договірне списання з рахунків Клієнта плати за надані банком послуги з розрахунку за касове обслуговування в розмірі передбачуваному тарифами. Списання здійснюється одночасно з проведенням операції або не пізніше 5 числа місяця наступного за звітнім. (п. 3.4.) та не пізніше 6 числа наступними за звітнім за умовами договору № 611-14від 18.06.2014 р.

Згідно з п. 4.2. договорів №№1-2, не пізніше ніж за один день до запланованого і погодженого з Банком дня перевезення відповідної суми готівкових коштів уповноважений представник Клієнта предявляє операційному представнику Банку заявку та грошовий чек, контрольна марка від якого повертається уповноваженому Клієнта і залишається в нього до моменту отримання Клієнтом відповідної суми готівкових коштів.

Документом, що підтверджує здавання готівкових коштів Клієнту є грошовий чек з приклеєною контрольною маркою, підписаний керівником, головним бухгалтером і касиром та засвідчений відбитком печатки клієнта, а також підпис касира Клієнта в книзі обліку готівки, відправленої підприємствам, установам, організаціям через бригаду інкасаторів, засвідчений відбитком печатки (штампом).(п. 4.9 договорів)

П. 5.3.11 договорів банківського рахунку встановлено, що Клієнт зобовязаний з метою належного виконання своїх обовязків за договорами щодо оплати за надані послуги, у разі відсутності коштів на рахунках, своєчасно поповнювати рахунки грошовими коштами.

За умовою п. 6.1 вищевказаних договорів клієнт може здійснювати безготівкові розрахунки шляхом використання відповідних розрахункових документів. Банк, здійснюючи на підставі договору списання коштів з рахунків клієнта, оформляє меморіальний ордер, в якому вказує підставу списання таких коштів.

Судом встановлено, що до Генеральної угоди постійно вносилися зміни щодо розміру тарифів, на підставі яких вносилися зміни до договорів банківського рахунку.

Зокрема, на підставі спільного листа між Банком та Клієнтом щодо подальшої співпраці №№22-240, 31/3-13-269 від 02.06.2014 р., сторонами укладено додатковий договір №13 від 05.06.2014 р. до договору банківського рахунку № 642 від 26.04.2007 р., яким погоджено тариф за послуги з доставки готівкових грошових коштів та цінностей у національній валюті у розмірі 0,1 % від суми, строком дії на один місяць.

Відповідно до п. 10.1 договору № 642 від 26.04.2007 р., останній набуває чинності з дати підписання та діє протягом терміну дії Генеральної угоди.

У п. 6.1 вказаної угоди встановлено, документ набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками та діє протягом одного року. У випадках відсутності письмового повідомлення однієї із сторін щодо припинення дії угоди за 30 календарних днів до закінчення строку її дії, угода вважається продовженою на наступний строк на тих же умовах.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобовязаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки, та в порядку, що встановлені договором.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору 1, та на підставі касових чеків наданих відповідачем, позивачем за період з 05.06.2014р. по 05.07.2014 р. були надані послуги з інкасації грошових коштів у розмірі 47448690 грн. та за договором №2 21701000 грн.

Про отримання відповідачем вказаної суми готівкових коштів свідчать представлені суду позивачем копії грошових чеків та копії витягів з журналу обліку валютних цінностей, що підлягають доставці клієнтам бригадою інкасації банку, що містять усі необхідні відомості про виконані послуги, підписи уповноваженої особи Клієнта, скріплені печаткою підприємства.

Окрім того, фактичне виконання позивачем своїх зобовязань за укладеним між сторонами Договорами банківських рахунків та заборгованість відповідача за надані послуги підтверджується наявними в матеріалах справи належним чином засвідченими копіями актів звіряння від 17.07.2015 р. та від 05.08.2015 р., оскільки останні містять підписи уповноважених осіб обох сторін, скріплені печатками підприємств. Таким чином, такі акти взаєморозрахунку свідчать про фактичне визнання відповідачем заборгованості у розмірі 18626 грн.

Суд відхиляє посилання відповідача на недійсність актів звіряння через наявність на них ознак виправлень та підписів неуповноважених осіб.

Дослідивши представлені копії актів звіряння, суд встановив, що останні візуально виправлень не містять, а повноваження осіб, що підписали їх підтверджуються печаткою підприємства.

Таким чином, як зазначає позивач, у звязку з недостатністю коштів на рахунках відповідача, списання необхідної суми за надані послуги з інкасації не вбачалося можливим, відтак послуги банку з доставки готівки до поштових відділень за липень серпень 2014 року оплачені у повному розмірі не були.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Зазначене положення також кореспондується з приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Суд зазначає, що факт відсутності підписаних актів наданих послуг зі сторони відповідача не звільняє його від обовязку з оплати отриманих ним послуг з огляду на наявність доказів фактичного надання таких послуг та погодженого у Договорах банківськогоо рахунку на інкасацію готівкових коштів від строку їх оплати.

З урахуванням умов оплати встановлених Договором банківського рахунку № 642 від 26.04.2007 р. відповідач повинен був сплатити вартість наданих послуг за червень 2014 року у сумі 37076 грн. 31 коп. не пізніше 05 липня 2014 року, та за липень 2014 року у сумі 110372 грн. 39 коп. не пізніше 05 серпня 2014 року, а за Договором № 611-14 від 18.06.2014 р. за червень 2014 року у сумі 14471 грн. не пізніше 06 липня 2014 року, та за липень 2014 року у сумі 4155 грн. не пізніше 07 серпня 2014 року.

Як вбачається з матеріалів справи, з рахунку відповідача позивачем списано лише частину вартості наданих послуг, а саме 16 607 грн. 05 коп.

Таким чином, з урахуванням часткової сплати, заборгованість відповідача за поставлений товар складає 49467,15 грн. Станом на момент подачі позовної заяви до суду, остання відповідачем не сплачена.

За таких обставин, враховуючи, що сума основного боргу несплачена та підтверджена матеріалами справи, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України в особі філії Донецького обласного управління АТ Ощадбанк, м.Краматорськ, Донецька обл., щодо стягнення основної заборгованості у розмірі 49468,15 грн. суд вважає таким, що підлягає задоволенню.

У звязку з тим, що відповідачем порушені строки виконання грошового зобовязання позивачем заявлено до стягнення пеню у розмірі 8797,53 грн., інфляційні нарахування у розмірі 28952,86 грн. та суму 3% річних у розмірі 2401,11 грн. Оцінюючи вимоги позивача в цій частині господарський суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Факт прострочення виконання грошового обовязку з оплати вартості товару підтверджений матеріалами справи та відповідачем не спростований.

За приписами статей 610, 611 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.230 ГК України штрафними санкціями в розумінні цього кодексу є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення їм прав здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Статтею 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язань може забезпечуватися згідно з законом або договором неустойкою (штрафом, пенею).

За містом ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

За умовами п.п. 7.3 договорів № 1-2, у разу неможливості здійснити договірне списання грошових коштів за надані послуги, Клієнт сплачує Банку неустойку у розмірі 0.1% від належної до сплати суми за кожен день прострочки, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період , за який сплачується пеня.

Відповідно до ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Факт прострочення виконання грошового обовязку з оплати вартості товару підтверджений матеріалами справи та відповідачем не спростований.

Враховуючи, що матеріалами справи доведений факт порушення відповідачем строків оплати товару, нарахування суми пені позивачем з дотриманням загальних правил (методики) нарахування та з урахуванням строків оплати, наданий арифметично обґрунтований її розрахунок, господарський суд, задовольняє вимоги позивача щодо стягнення 8797,53 грн. пені у повному обсязі

Стаття 625 Цивільного кодексу України не звільняє боржника від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, що прострочив виконання грошового зобовязання, за вимогою кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Таким чином, відповідно до частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Положення цієї статті застосовуються до боржника у разі порушення ним грошового зобовязання в не залежності від наявності вини в його діях.

Відтак, встановлені статтею 625 ЦК України відсотки річних підлягають нарахуванню до моменту фактичного виконання грошового зобовязання.

Оскільки, як вже встановлено вище, факт порушення відповідачем строків оплати товару доведений, нарахування інфляційних проведене позивачем з дотриманням загальних правил (методики) нарахування та з урахуванням строків оплати, наданий арифметично обґрунтований розрахунок інфляційних, господарський суд, задовольняє вимоги позивача щодо стягнення 28952,86 грн. інфляційних витрат у повному обсязі.

Перевіривши розрахунок заявленої до стягнення суми за користування чужими грошовими коштами у розмірі 2401,11 грн., суд вважає його арифметично вірним та таким, що проведений з дотриманням загальних правил (методики) нарахування та з урахуванням строків оплати.

Доводи відповідача щодо неправомірного підвищення тарифу за надані послуги з доставки готівки та неправомірне застосування ставки у розмірі 0,1% від фактично доставленої суми, суд не приймає з наступних підстав.

Як встановлено судом вище, спільним листом між Банком та Клієнтом щодо подальшої співпраці №№22-240, 31/3-13-269 від 02.06.2014 р., сторонами укладено додатковий договір №13 від 05.06.2014 р. до договору банківського рахунку № 642 від 26.04.2007 р., яким погоджено тариф за послуги з доставки готівкових грошових коштів та цінностей у національній валюті у розмірі 0,1 % від суми, строком дії на один місяць. Відповідна додаткова угода до Генеральної угоди не вносилась.

Статтею 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття , зміну або припинення цивільних та обовязків. Правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Форми правочинів регулюються статтями 205, 207, 208 ЦК України, з яких аналізу яких випливає, що правочин вчиняється усно або в письмовій формі. Правочин вважається таким, що вчинений письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами. Правочин, який вчиняє юридична особа , підписується уповноваженими на це установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

З представленого позивачем спільного листа від 02.06.2014 р. №222-240. №31/3-13-269 «Щодо подальшої співпраці» вбачається, що вказаний документ підписаний у письмовій формі, уповноваженими особами та скріплений печатками підприємств.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що спільний лист між АТ «Ощадбанк» та УДППЗ «Укрпошта» від 02.06.2014 р. №222-240. №31/3-13-269 «Щодо подальшої співпраці» є правочином в розумінні вимог ЦК України, яким було внесено зміни до умов Генеральної угоди.

Щодо посилання відповідача на недійсність договору №13 до договору банківського рахунку №1 та договору банківського рахунку №2 , суд розяснює, що згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин можу бути визнаний судом недійсним. Станом на момент звернення позивача до суду відповідач з позовом про визнання зазначених правочинів недійсним не звертався, зустрічної позовної заяви в межах справи №905/1479/16 не подавав.

Враховуючи вищезазначене, застосування тарифу за надані позивачем послуги з доставки готівки у національні валюті розмірі 0, 1 % суд вважає правомірним.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати відповідно до ст.49 ГПК України підлягають віднесенню на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та Керуючись ст.ст. 525, 526, 546, 549, 612, 625 ЦК України, ст.193 ГК України, ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України в особі філії Донецького обласного управління АТ Ощадбанк, м.Краматорськ, Донецька обл. до Товариства Українського державного підприємства поштового звязку Укрпошта в особі Донецької дирекції українського державного підприємства поштового звязку Укрпошта, м.Словянськ, Донецька обл., про стягнення 89619.15 грн. задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства Українського державного підприємства поштового звязку Укрпошта в особі Донецької дирекції українського державного підприємства поштового звязку Укрпошта, (84122, Донецька обл., м. Словянськ, вул. Свободи, б.1, ) на користь Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України в особі філії Донецького обласного управління АТ Ощадбанк, (84302, м.Краматорськ, Донецька обл., вул. Люксембург Рози, б.54) основну заборгованість у розмірі 49467, 65 грн., пеню у розмірі 8797,53 грн., інфляційні витрати у розмірі 28952.86грн., 3% річних у розмірі 2401,11 грн. та витрати по сплаті судового збору у сумі 1 378 грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним господарським судом, якщо рішення не буде скасовано.

У судовому засіданні 24.06.2016р. проголошено та підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Суддя Л.Д. Подколзіна