ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.06.2016р. Справа№ 914/1282/16

Господарський суд Львівської області у складі судді Сухович Ю.О. при секретарі судових засідань ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Комунального підприємства Львівської обласної ради Нерухомість та майно, м.Львів

до відповідача ОСОБА_2 капітального будівництва Львівської обласної державної адміністрації, м.Львів

про стягнення 327,90 грн.

За участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_3 - представник (довіреність вих.№354 від 11.03.2016р.);

від відповідача не зявився.

Права та обовязки сторін передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України розяснено, заяви про відвід судді не поступали, клопотання про технічну фіксацію судового процесу не надходили. В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: Комунальне підприємство Львівської обласної ради Нерухомість та майно звернулося із позовом до ОСОБА_2 капітального будівництва Львівської обласної державної адміністрації про стягнення 327,90 грн. боргу за надані експлуатаційні послуги з яких 306,43 грн. основної заборгованості, 17,41 грн. пені, 1,60 грн. 3% річних, 2,46 грн. інфляційних втрат.

Ухвалою суду від 16.05.2016р. прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 30.05.2016р.

Для надання сторонам можливості мирно врегулювати спір в судовому засіданні 30.05.2016р. оголошувалась перерва до 13.06.2016р.

У звязку з недосягненням сторонами згоди щодо мирного врегулювання спору, позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задоволити з підстав викладених в позовній заяві. Позовні вимоги позивач обгрунтовує невиконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору №15/15см від 01.09.2015р. про відшкодування витрат балансоутримувача на забезпечення надання експлуатаційних послуг, в результаті якого станом на 21.04.2016р. виникла заборгованість в сумі 306,43 грн.

Відповідач в судове засідання явки повноважного представника не забезпечив, про причини неявки не повідомив, доказів на підтвердження поважності причин неявки в судове засідання суду не надав, хоча був належно повідомлений про час розгляду справи, що підтверджується підписом представника на бланку ознайомлення з датою та годиною відкладення розгляду справи.

Відповідачем у попередньому судовому засіданні було подано відзив на позов вих. №327/1-1 від 30.05.2016р. (зареєстрований канцелярією суду за вх. №22735/16) в якому позовні вимоги, в тому числі в частині пені та 3% річних, відповідач визнає та зазначає, що станом на день розгляду справи зупинено операції на реєстраційному рахунку ОСОБА_2 капітального будівництва Львівської обласної державної адміністрації і головне управління ДКС України у Львівській області не може здійснити оплату згідно договору, однак після відновлення операцій з бюджетними коштами заборгованість буде погашена в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд вважає за можливе розглянути справу відповідно до ст.75 ГПК України при відсутності представника відповідача, за наявними у ній матеріалами, яких достатньо для вирішення спору по суті.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив:

10.02.2014р. між ОСОБА_2 майном спільної власності Львівської обласної ради (орендодавець) та ОСОБА_2 капітального будівництва Львівської обласної державної адміністрації (орендар) укладено договір оренди №23/14 оренди нерухомого майна, що належить до спільної власності територіальних громад області, згідно умов якого позивач передав відповідачу в строкове платне користування нерухоме майно, що знаходиться на балансі комунального підприємства Львівської обласної ради «Нерухомість та майно», загальною площею 309,2 м2 і розміщене за адресою : м. Львів, вул. Чайковського, 17.

Пунктом 6.11. вказаного договору на орендаря покладено обовязок укласти договіри про надання комінальних послуг з відповідними підприємствами, а у разі надання комунальних послуг балансоутримувачем, орендар зобовязується укласти договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання нерухомого майна та відшкодувати йому ці витрати.

01.09.2015р. на виконання п.6.11 договору оренди нерухомого майна, що належить до спільної власності територіальних громад області №23/14 від 10.02.2014р., між Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Нерухомість та майно» (балансоутримувач) та ОСОБА_2 капітального будівництва Львівської обласної державної адміністрації (користувач) укладено договір №15/15см про відшкодування витрат балансоутримувача на забезпечення надання експлуатаційних послуг.

Відповідно до п.п. 1, 2 договору, балансоутримувач забезпечує надання експлуатаційних послуг з прибирання сходових кліток та прибудинкової території, які відшкодовуються користувачем на підставі виставлених балансоутримувачем рахунків.

Згідно п. 5 договору, користувач зобовязаний самостійно, щомісяця, отримувати рахунки за адресою «м.Львів, вул. Винниченка 8», у відповідності до умов п.4 вказаного договору, здійснювати оплату наданих послуг не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим. Неотримання рахунку користувачем не звільняє його від обовязку своєчасної оплати за надані послуги.

Договір укладено строком на один рік, і він діє з 01.09.2015р. до 31.08.2016р. включно (п.8 договору).

Як стверджує позивач, Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Нерухомість та майно» за період з листопада 2015р. по березень 2016р. надано відповідачу експлуатаційні послуги на загальну суму 306,43 грн. та виставлено рахунки за надані послуги. Також між сторонами підписано акти здачі-приймання виконаних робіт (надання посуг) за цей період.

Однак відповідач станом на дату подання позову надані послуги не оплатив, внаслідок чого у нього станом на 21.04.2016р. виникла заборгованість в сумі 306,43 грн.

Позивач з претензіями вих. №178 від 01.02.2016р. та вих. №511 від 11.04.2016р. звертався до ОСОБА_2 капітального будівництва Львівської обласної державної адміністрації та просив перерахувати суму основного боргу на розрахунковий рахунок позивача, однак претензії залишені відповідачем без відповіді та задоволення.

Відтак, у звязку із неможливістю врегулювання спору в претензійному порядку, позивач змушений був звернутись до суду за захистом порушеного права.

Позивач просить стягнути 306,43 грн. основного боргу за надані експлуатаційні послуги з прибирання сходових кліток та прибудинкової території, а також 17,41 грн. пені, 1,60 грн. 3% річних та 2,46 грн. інфляційних втрат.

При прийнятті рішення суд виходить із наступного.

Як передбачено ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини. Згідно ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобовязання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Положеннями ст.ст.627, 628, 629 ЦК України визначено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до умов ч.1 ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно п.1. с.903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи доказів, позивачем за період з листопада 2015р. по березень 2016р. надано відповідачеві послуг з прибирання сходових кліток та прибудинкової території на загальну суму 306,43 грн. та виставлено рахунки за цей період на загальну суму 306,43 грн.

Крім того, між сторонами на підтвердження факту належного виконання умов договору та приймання їх відповідачем підписано акти здачі-приймання робіт (надання послуг) №3192 від 30.11.2015р., №3614 від 31.12.2015р., №122 від 31.01.2016р., №790 від 29.02.2016р. та №1441 від 31.03.2016р.

Заборгованість в сумі 306,43 грн. відображена сторонами також і в підписаному між ними акті звірки взаєморозрахунків станом на 31.03.2016р.

Згідно ст.530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п.4 договору №15/15см про відшкодування витрат балансоутримувача на забезпечення надання експлуатаційних послуг від 01.09.2015р., користувач зобовязаний здійснювати оплату наданих послуг не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим. Неотримання рахунку користувачем не звільняє його від обовязку своєчасної оплати за надані послуги.

Проте, відповідач оплату за надані послуги не здійснив, внаслідок чого у нього станом на 21.04.2016р. виникла заборгованість в сумі 306,43 грн.

Надіслані позивачем претензії вих. №178 від 01.02.2016р. та вих. №511 від 11.04.2016р. відповідач залишив без відповіді та задоволення.

У відповідності із ст.193 ГК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічно відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вказано у ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Пленумом Вищого господарського суду України у п.1.10 постанови №14 від 17.12.2013р. Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань розяснено, що за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю. Тому у випадках порушення грошового зобов'язання суди не повинні приймати доводи боржника з посилання на неможливість виконання грошового зобов'язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 ЦК України) або на відсутність вини (статті 614, 617 ЦК України чи стаття 218 ГК України).

Суд звертає увагу на те, що для господарсько-правових відносин характерна юридична рівність сторін, тобто відповідач, як отримувач і розпорядник бюджетних коштів не має будь-яких привілеїв чи пільг в межах виконання зобовязань, взятих на себе за договором.

Тому доводи відповідача щодо неможливості сплати наявної заборгованості є безпідставними та необґрунтованими та не звільняють його від відповідальності за невиконання взятих на себе зобовязань згідно договору.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

За умовами ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Суд враховуючи вищенаведені норми Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України дійшов висновку про те, що вимоги позивача про стягнення основного боргу в сумі 306,43 грн. є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається із розрахунку до позову, позивач просить стягнути з відповідача за період з 21.12.2015р. по 21.04.2016р. три проценти річних на загальну суму 1,60 грн. та 2,46 грн. інфляційних втрат.

Перевіривши правильність нарахування позивачем 3% річних та збитків від інфляції у визначений ним період, суд встановив, що три проценти річних в сумі 1,60 грн. та 2,46 грн. інфляційних втрат нараховані правомірно та підлягають до стягнення з відповідача.

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. При цьому пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Зазначені норми Цивільного кодексу України кореспондують приписами, встановленими Господарським кодексом України.

Так, у відповідності із ст.230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно п.6 ст.231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, які визначаються обліковою ставкою НБУ за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Умовами п.6 договору №15/15см про відшкодування витрат балансоутримувача на забезпечення надання експлуатаційних послуг від 01.09.2015р. передбачено, що при несвоєчасному внесенні плати користувач сплачує пеню в розмірі 0,2% від суми заборгованості за кожен день прострочення, але не більше ніж подвійна облікова ставка НБУ, яка діяла у період, за який сплачується пеня, за кожен день прострочення платежу, за весь період заборгованості.

Як вбачається з розрахунку пені за несвоєчасну сплату комунальних послуг, наданому позивачем, за період з 21.12.2015р. по 31.03.2016р., позивач просить стягнути з відповідача 17,41 грн.

Перевіривши розрахунок пені, враховуючи наведені вище положення закону, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог і в цій частині.

Як вбачається із відзиву на позов вих. №327/1-1 від 30.05.2016р. (вх. №22735/16 від 30.05.2016р.), відповідач позовні вимоги в тому числі в частині пені та 3% річних, визнає та зазначає, що станом на день розгляду справи зупинено операції на реєстраційному рахунку управління капітального будівництва Львівської обласної державної адміністрації і головне управління ДКС України у Львівській області не може здійснити оплату згідно договору, однак після відновлення операцій з бюджетними коштами заборгованість буде погашена в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд дійшов висновку що вимоги позивача підлягають задоволенню повністю.

В порядку ст. 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до абзацу 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Сплата судового збору підтверджується платіжним дорученням №4459 від 11.05.2016р. на суму 1 378,00 грн., який відповідно до ст.49 ГПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 11, 96, 509, 525, 530, 610-612, 627-629, 901 ЦК України, ст.ст. 174, 193 ГК України, ст.ст. 43, 33, 34, 43, 49, 82-85, 87, 115, 116 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_2 капітального будівництва Львівської обласної державної адміністрації (79000, м.Львів, вул.Чайковського, 17; ) на користь Комунального підприємства Львівської обласної ради «Нерухомість та майно» (79000, м.Львів, вул. Винниченка, 8; ) 306,43 грн. основного боргу, 17,41 грн. пені, 1,60 грн. 3 % річних, 2,46 грн. інфляційних втрат та 1 378,00 грн. судового збору.

3. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили, в порядку ст.116 ГПК України.

4. Рішення набирає законної сили відповідно до ст.85 ГПК України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст.91-93 ГПК України.

Згідно ст.87 ГПК України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, представникам сторін і третіх осіб, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Повний текст рішення

виготовлено 21.06.2016р.

Суддя Сухович Ю.О.