Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================

РІШЕННЯ

30.06.2016 р. Справа № 927/469/16.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Баркор-Ойл», вул. Великоснітинська, 69, м. Фастів, Київська область, 08500.

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Кронос-МК», вул. В.Василевської, 9 а, м. Чернігів, 14031.

Предмет спору: про стягнення 22054,83 грн.

Суддя Федоренко Ю.В.

Представники сторін:

Від позивача: ОСОБА_1, дов. від 09.06.2016 р.

Від відповідача: не зявився.

Заявлено позов про стягнення з відповідача інфляційних витрат в сумі 18 626,60 грн. та трьох відсотків річних в сумі 3 428,23 грн.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що станом на день подання позову відповідачем рішення Господарського суду Чернігівської області від 07.06.2011 р. у справі №4/14 про стягнення на користь позивача 22 876,12 грн. попередньої оплати та судових витрат не виконане, вже майже 5 років відповідач без будь-якої правової підстави користується грошима позивача.

Відповідач відзив на позов не надав, повноважного представника у судове засідання не направив, що не є перешкодою для розгляду справи по суті. Про час та місце розгляду справи у суді відповідача повідомлено належними чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення відповідачу копій ухвал суду про порушення провадження у справі та про її відкладення.

Рішення приймається за наявними у справі матеріалами на підставі ст.75 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи та вислухавши пояснення представника позивача суд встановив таке.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 07.06.2011 р. у справі №4/14 стягнуто з ТОВ «Кронос-МК» на користь ТОВ «Баркор» 22 876,12 грн. попередньої оплати, 228,76 грн. держмита та 236 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення набрало законної сили і 20.06.2011 р. було видано наказ про його примусове виконання. Постановою державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернігівській області від 08.08.2011 р. було відкрито виконавче провадження з виконання наказу №4/14 від 20.06.2011 р., виданого Господарським судом Чернігівської області.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 03.05.2012 р. у справі №4/14здійснено заміну ТОВ «Баркор» на процесуального правонаступника ТОВ «Баркор-Ойл», за зобовязаннями про стягнення з ТОВ «Кронос-МК» 22876,12 грн. попередньої оплати, перерахованої згідно банківських виписок від 25.01.10 р. та від 09.02.10 р., за непоставлену гірчичну олію.

Відповідно до ст.4-3,33, 115 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Доказів про виконання рішення у справі №4/14 від 07.06.2011 р. відповідач не надав.

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання (п.7.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань».)

Також судом враховується, що відповідно до частини першої статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

У частині п'ятій статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникнути з рішення суду.

Згідно із частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов'язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Даний висновок повністю відповідає висновкам, викладеним в постанові Верховного Суду України від 30.03.2016 у справі №6-2168цс15.

Відповідно до ч.1 ст.111-28 Господарського процесуального кодексу України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Таким чином суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог про стягнення з відповідача 18 626,60 грн. інфляційних витрат та 3 359,97 грн. 3% річних за період 20.06.2011 р. по 10.05.2016 р., які нараховані на стягнуту за рішенням суду суму попередньої оплати.

В решті позову про стягнення 68,26 грн. 3% річних судом відмовлено за необґрунтованістю, оскільки проценти нараховані на судові витрати у справі №4/14.

Судові витрати у справі покладаються на відповідача у відповідності до ст.49 ГПК України.

Керуючись ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково і стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кронос-МК», вул. В.Василевської, 9 а, м. Чернігів, ідентифікаційний код 14235416, (р/р 8902 в ВАТ «Сведбанк», на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Баркор-Ойл», вул. Великоснітинська, 69, м. Фастів, Київська область, ідентифікаційний код 37439067, ( р/р 124 в ПАТ «Кредобанк» м. Київ), 18 626,60 грн. інфляційних витрат, 3 359,97 грн. процентів річних та 1 378 грн. судового збору.

В решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 30.06.2016 р.

Суддя Ю.В. Федоренко