ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"29" червня 2016 р.Справа № 916/932/16

За позовом: Публічного акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України

до відповідача: Публічного акціонерного товариства „Одеська ТЕЦ

про стягнення 3336766,45 грн.

Суддя Найфлейш В.Д.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність №14-182 від 15.07.2014р.;

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність №13/24-2 від 11.01.2016р.

Суть спору: Позивач, Публічне акціонерне товариство „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства „Одеська ТЕЦ про стягнення 3336766,45 грн., з яких 3289119,87 грн. основного боргу, 9777,26 грн. 3% річних, 37869,95 грн. інфляційних втрат за договором № 4003/15-КП-23 купівлі-продажу природного газу від 27.11.2014р. за поставку газу протягом січня - грудня 2015р., посилаючись на норми ст.ст. 526, 611, 625 ЦК України, ст. 193 ГК України.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 14.04.2016р. порушено провадження у справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

07.06.2016р. до господарського суду Одеської області відповідачем надано письмові пояснення по справі, відповідно до яких ПАТ „Одеська ТЕЦ погоджується з розрахунками позивача та вважає, що позовна заява підлягає задоволенню.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 13.06.2016р. строк розгляду справи продовжено на 15 днів відповідно до ст. 69 ГПК України.

Приймаючи до уваги, що відповідач повідомлений про час та дату судових засідань належним чином, правом на відзив у порядку ст. 59 ГПК України не скористався, а також визнання позовних вимог письмовими поясненнями від 07.06.2016р., суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

29.06.2016р. в судовому засіданні після повернення з нарадчої кімнати було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду в порядку статті 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши представників сторін, суд встановив наступне:

27.11.2014р. між ПАТ „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України (продавець та ПАТ „Одеська ТЕЦ (покупець) було укладено договір № 4003/15-КП-23 купівлі-продажу природного газу (далі договір), згідно п. 1.1 якого продавець зобовязується передати у власність покупцю у 2015р. природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією „Нафтогаз України за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобовязується прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього договору.

Відповідно до п. 1.2. договору газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими субєктами господарювання (крім бюджетних організацій та установ).

Згідно п. 3.3. договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом прийому-передачі газу. Обсяг використання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

П. 6.1. договору передбачено, що остаточний розрахунок за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно п. 7.1. договору за невиконання або неналежне виконання договірних зобовязань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також цим договором.

П. 11 договору передбачено, що договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015р, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

На виконання умов договору купівлі-продажу природного газу № 4003/15-КП-23 від 27.11.2014р. позивач протягом січня-грудня 2015р. поставив відповідачу імпортований природний газ за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезений на митну територію України ПАТ „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України для власних потреб на загальну суму 31750885,11 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу № 2 від 31.01.2015р., № 7 від 28.02.2015р., № 14 від 31.03.2015р., № 19 від 30.04.2015р., №б/н від 31.10.2015р., №б/н від 30.11.2015р., №б/н від 31.12.2015р.

Відповідач оплатив поставлений газ частково, а тому заборгованість за договором № 4003/15-КП-23 від 27.11.2014р. становить 3289119,87 грн., що підтверджується наданим позивачем реєстром платіжних доручень та не спростовано відповідачем у ході судових засідань.

Враховуючи прострочення строків оплати, передбачених п. 6.1. договору, позивачем було нараховано 3% річних - 9777,26 грн., інфляційні втрати 37869,95 грн.

Відповідачем надано письмові пояснення по справі, відповідно до яких ПАТ „Одеська ТЕЦ погоджується з розрахунками позивача та вважає, що позовна заява підлягає задоволенню.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов наступних висновків.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків. При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Частина 1 статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 655 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 691 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна норма міститься і в Господарському кодексі України (далі ГК України). Так, відповідно ст. 193 ГК України вказує на те, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Ч. 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Ч. 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Докази, надані позивачем на підтвердження викладених у позові обставин свідчать про те, що вказані обставини мали місце.

Перевіривши розрахунок позивача щодо сплати відповідачем 3% річних у розмірі 9777,26 грн. та інфляційних втрат у розмірі 37869,95 грн., суд вважає його вірним, стягнення вищезазначеної суми заборгованості з відповідача обґрунтованим.

Положеннями ст. 33 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, всебічно зясувавши обставини, на які сторона посилається, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, у звязку з чим з ПАТ „Одеська ТЕЦ на користь ПАТ „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України підлягає стягненню сума основної заборгованості у розмірі 3289119,87 грн., три відсотки річних у розмірі 9777,26 грн., індекс інфляції в розмірі 37869,95 грн.

У звязку з тим, що спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача, відповідно до ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства „Одеська ТЕЦ (65003, м. Одеса, вул. Церковна, 29, ) на користь Публічного акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України (01001, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 6, код ЄДРПОУ 20077 (три мільйони двісті вісімдесят девять тисяч сто девятнадцять) грн., 87 коп., 9777 (девять тисяч сімсот сімдесят сім) грн. 26 коп. три відсотки річних, 37869 (тридцять сім тисяч вісімсот шістдесят девять) грн. 95 коп. інфляційні втрати., 50051 (пятдесят тисяч пятдесят одна) грн. 50 коп. витрати по сплаті судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили згідно зі ст. 85 ГПК України.

Рішення може бути оскаржене у порядку, встановленому ст. 91 ГПК України.

Наказ видати згідно ст. 116 ГПК України.

Повне рішення складено 02 липня 2016 р.

Суддя В.Д. Найфлейш