КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" червня 2016 р. Справа№ 910/25209/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зеленіна В.О.

суддів: Ткаченка Б.О.

Чорної Л.В.

при секретарі Волуйко Т.В.

представники сторін:

позивача: не з'явились;

відповідача: не з'явились;

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства „Українська охоронно-страхова компанія"

на рішення Господарського суду м. Києва від 17.11.2015

у справі № 910/25209/15 (суддя - Маринченко Я.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства „Страхова компанія „ВУСО"

до Приватного акціонерного товариства „Українська охоронно-страхова компанія"

про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.11.2015, позов задоволено повністю, стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова компанія" на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" 15886 грн. 69 коп. страхового відшкодування, 4497 грн. 71 коп. інфляційних, 235 грн. 04 коп. 3% річних та витрати зі сплати судового збору в сумі 1218 грн.

Не погоджуючись з винесеним рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2015, та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити частково, стягнувши з відповідача страхове відшкодування в розмірі 15 886,69 грн., в іншій частині позовних вимог відмовити.

Скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не було надано належної правової оцінки доказам, оскільки відшкодування шкоди це відповідальність, а не боргове (грошове) зобов'язання, тому дія частини 2 ст.625 ЦК України щодо нарахування інфляційних та 3% річних не поширюється на спірні правовідносини сторін.

Відповідно до протоколу про автоматизований розподіл судової справи, апеляційна скарга була передана для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Шапран В.В., судді Андрієнко В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.01.2016 апеляційну скаргу ПАТ „Українська охоронно-страхова компанія", прийнято до провадження та призначено до розгляду на 09.02.2016.

01.02.2016 позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти її задоволення та просить залишити оскаржуване рішення без змін, посилаючись на те, що зобов'язання відповідача є грошовим і на нього підлягають нарахуванню інфляційні та 3% річних.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.02.2016 продовжено строк розгляду апеляційної скарги та відкладено розгляд справи на 17.03.2016.

16.03.2016 відповідач подав письмові пояснення, у яких виклав додаткові обґрунтування доводів, викладених у апеляційній скарзі.

17.03.2016 позивач подав додаткові пояснення до відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.03.2016 продовжено строк розгляду апеляційної скарги та відкладено розгляд справи на 29.03.2016.

Розпорядженням в.о. Керівника апарату Київського апеляційного господарського суду від 29.03.2016 призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/25209/15 у зв'язку із перебуванням головуючого судді (судді - доповідача) Шапрана В.В. на лікарняному.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 29.03.2016 справу № 910/25209/15 передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі головуючого судді: Зеленіна В.О., суддів: Ткаченка Б.О., Синиці О.Ф.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.03.2016 колегію суддів у зазначеному складі прийнято справу до провадження. Розгляд справи призначено на 16.05.2016.

Відповідно до Протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 16.05.2016 р., у зв'язку із перебуванням судді Ткаченка Б.О. на лікарняному, сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі № 910/25209/15 колегію суддів у складі головуючого судді: Зеленіна В.О., суддів: Мартюк А.І., Синиці О.Ф.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.05.2016 колегію суддів у зазначеному складі прийнято справу до провадження.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.05.2016 розгляд справи відкладено на 30.05.2016.

30.05.2016 позивач подав клопотання про долучення до матеріалів справи, на підтвердження правової позиції позивача, копій постанов ВГСУ та ВСУ із аналогічних спорів.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.05.2016 розгляд справи відкладено на 29.06.2016.

Відповідно до Протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 29.06.2016 р., у зв'язку із перебуванням судді Синиці О.Ф. на лікарняному та судді Мартюк А.І. у відпустці, сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі № 910/25209/15 колегію суддів у складі головуючого судді: Зеленіна В.О., суддів: Ткаченка Б.О., Чорної Л.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.06.2016 колегію суддів у зазначеному складі прийнято справу до провадження.

Сторони не забезпечили явку представників у судове засідання, хоча були належним чином повідомлені про дату та час судового засідання.

29.06.2016 позивач надіслав на електронну адресу суду клопотання про розгляд справи без участі його представника та врахування практики Верховного Суду України з аналогічних спорів.

Керуючись ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає за можливе здійснити перевірку рішення суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними документами та за відсутності представників сторін, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті.

Дослідивши наявні в справі матеріали, розглянувши апеляційну скаргу, Київським апеляційним господарським судом встановлено наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 25.09.2013 між позивачем - ПрАТ "Страхова компанія "ВУСО", як страховиком, та власником автомобіля "Деу" - ОСОБА_2, як страхувальником, було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 1-01, за умовами якого застраховано автомобіль марки "Деу" д.н.з. НОМЕР_1, в тому числі за страховим ризиком - дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП).

Згідно довідки про дорожньо-транспортну пригоду № 9418940, 31.07.2014, по вул. Чорноморського Козацтва, у м. Одеса, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки "Шкода", д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3, та автомобіля марки "Деу", д.н.з. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2, внаслідок чого пошкоджено зазначені автомобілі.

Постановою Комінтернівського районного суду Одеської області від 28.10.2014 по справі № 504/3274/14-п, ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні вказаної ДТП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

На виконання умов договору добровільного страхування наземного транспорту № 1-01 від 25.09.2013, позивач, на підставі страхового акту № 4660-02 від 28.11.2014, визнав вказану подію страховим випадком та здійснив виплату страхового відшкодування власнику пошкодженого автомобіля марки "Деу" в розмірі 16886,69 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 13646 від 28.11.2014.

Розрахунок суми страхового відшкодування здійснено на підставі калькуляції СТО - ТОВ "Асія-Авто Моторс" № Б000000095 від 04.08.2014, згідно з якою вартість відновлювального ремонту автомобіля марки "Деу", д.н.з. НОМЕР_1, становить 21900,00 грн., включно з ПДВ.

Також, на замовлення позивача, суб'єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_4 проведено автотоварознавчу експертизу з метою визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля. Згідно з висновками, викладеними у звіті № 14/11/933/620963 від 21.11.2014, складеному за результатами проведення експертизи, вартість відновлювального ремонту автомобіля марки "Деу", д.н.з. НОМЕР_1, пошкодженого внаслідок ДТП, складає 35617,57 грн. При здійсненні розрахунку експертом застосовано коефіцієнт фізичного зносу автомобіля, що дорівнює 0,00.

При цьому місцевим господарським судом також вірно встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки "Шкода", д.н.з. НОМЕР_2, застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/9530923 у ПрАТ "Українська охоронно-страхова компанія" (відповідач у справі), чинного на момент скоєння ДТП (31.07.2014). Ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну становить 50000 грн., франшиза - 1000 грн.

Таким чином, особою, відповідальною за завдані власнику автомобіля марки "Деу", д.н.з. НОМЕР_1, збитки у межах, передбачених договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності, в даному випадку, є відповідач.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов'язання виникають із підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Згідно зі статтею 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Статтею 979 ЦК України встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхувальнику грошову суму (страхову виплату).

Відповідно до ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Пунктом 2 ст.1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі з вини іншої, відшкодовується винною особою.

Пунктом 36.4. ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Враховуючи викладене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що до позивача, як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту № 1-01 від 25.09.2013, перейшло право вимоги, яке власник автомобіля марки "Деу", д.н.з. НОМЕР_1, мав до відповідача, як особи, відповідальної за завдані збитки.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач 09.12.2014 звертався до відповідача із вимогою за вих. №5625 про виплату страхового відшкодування в порядку регресу в сумі 16886,69 грн. Вказана заява отримана відповідачем 11.12.2014, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Листом від 02.04.2014 за вих. № 3245 відповідач повідомив позивача про визнання ним вимог щодо виплати страхового відшкодування в порядку регресу в межах 15886,69 грн. (за вирахуванням 1000 грн. франшизи), однак перерахування зазначеної суми на користь позивача не здійснив.

Відповідно до пункту 32.2 ст. 32 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик не пізніше 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими, зобов'язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його.

У зв'язку із несплатою відповідачем суми страхового відшкодування позивач звернувся до суду із позовом про стягнення відшкодування в розмірі 15886,69 грн., з урахуванням розміру франшизи, та нарахованих, на підставі ст.625 ЦК України, інфляційних в розмірі 4497,71 грн. та 3% річних в розмірі 235,04 грн. за час прострочки за період з 12.03.2015 по 07.09.2015.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що з відповідача на користь позивача відповідно до вимог п.п. 36.1, 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" підлягає стягненню 15886,69 грн. (16886,69 грн. - 1000 грн. франшизи) виплаченого страхового відшкодування, а також, оскільки виходячи з приписів ст. 610, ч. 1 ст. 612, ст. 611 ЦК України, ч. 2 ст. 193 ГК України, відповідач є порушником грошового зобов'язання зі сплати зазначеної суми, це є підставою для застосування до нього правових наслідків, встановлених договором або законом, та зокрема у вигляді нарахування та стягнення інфляційних та 3% річних на підставі ст. 625 ЦК України.

Доводи відповідача (апелянта) про те, що відшкодування шкоди це відповідальність, а не боргове (грошове) зобов'язання, тому дія частини 2 ст.625 ЦК України щодо нарахування інфляційних та 3% річних не поширюється на спірні правовідносини сторін, відхиляються колегією суддів, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 111-28 ГПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Верховний Суд України в постанові від 01.06.2016 у справі №910/22034/15 (сторонами якої є також приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ВУСО" та приватне акціонерне товариство "Українська охоронно-страхова компанія") зробив висновок щодо застосування ст.625 ЦК України та, зокрема, зазначив, що правовідношення, в якому страховик у разі настання страхового випадку зобов'язаний здійснити страхову виплату, є грошовим зобов'язанням. А правовідношення з відшкодування шкоди в порядку регресу, які склалися між сторонами у справі, що розглядається, також є грошовим зобов'язанням. Грошове зобов'язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і факту завдання майнової шкоди іншій особі. Отже, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія положень частини 2 статі 625 ЦК України.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду не вбачає підстав для відступлення від зазначеної правової позиції Верховного Суду України, оскільки обставини даної справи є аналогічними обставинам справи, по якій надані висновки Верховним Судом України.

Відповідно до ч. 1 статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

При прийнятті оскаржуваного судового рішення місцевий господарський суд, керуючись, зокрема, приписами наведених норм, на підставі повного та всебічного дослідження фактичних обставин справи і перевірки їх наявними доказами, з урахуванням визначених позивачем меж позовних вимог, дійшов правомірного висновку щодо задоволення позовних вимог.

Таким чином, наведене вище та докази, які містяться в матеріалах справи, спростовують доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення господарського суду міста Києва від 17.11.2015 у справі № 910/25209/15 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, прийнято без порушення норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства „Українська охоронно-страхова компанія" залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 17.11.2015 у справі №910/25209/15 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/25209/15 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя В.О. Зеленін

Судді Б.О. Ткаченко

Л.В. Чорна