ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.07.2016р. Справа№ 914/827/16

Господарський суд Львівської області у складі головуючого судді Горецької З.В., судді Пазичева В.М., судді Фартушка Т.Б.

за участю секретаря судового засідання Хороз І.Б.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Спільного Українсько-Американського підприємства «Піцца-Пронто», м. Львів

до відповідача: Львівської міської ради, м. Львів,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача: Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради, м.Львів

про визнання права власності.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1- директор; ОСОБА_2-представник, довіреність від 01.04.2016 року, ОСОБА_3-представник, довіреність від 03.05.2016 року

від відповідача: не з»явився

від третьої особи на стороні відповідача: ОСОБА_4- представник, довіреність від 12.10.2015 року

Представникам сторін, присутнім в судовому засіданні, роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді не надходило. За клопотанням позивача здійснювалася технічна фіксація судового засідання.

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Товариства з обмеженою відповідальністю Спільного Українсько-Американського підприємства «Піцца-Пронто» до Львівської міської ради за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача: Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради про визнання права власності.

Ухвалою від 30.03.2016 року порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 15.04.2016р. В судовому засіданні 15.04.16р., з підстав, наведених в ухвалі, розгляд справи відкладався на 10.05.2016р. Ухвалою від 10.05.2016 року розгляд справи відкладено до 24.05.2016 року. Ухвалою від 24.05.2016 року розгляд справи відкладено до 07.06.2016 року, за клопотанням відповідача. Ухвалою від 07.06.2016 року призначено колегіальний розгляд справи. Ухвалою від 08.06.2016 року розгляд справи в колегії трьох суддів призначено на 15.06.2016 року. Ухвалою від 15.06.2016 року розгляд справи відкладено до 30.06.2016 року. Ухвалою від 30.06.2016 року розгляд справи відкладено до 04.07.2016 року.

В судовому засіданні 10.05.16р. суд перейшов до розгляду справи по суті.

В судовому засіданні 15.06.2016 року колегія суддів перейшла до розгляду справи по суті.

Рух справи відображено в ухвалах суду.

Представник позивача в судове засідання зявився, позовні вимоги підтримує та просить позов задоволити з підстав викладених у позовній заяві. Позивач стверджує, що 1992 року користується спірним приміщенням та, у зв»язку з відсутністю права власності у будь-кого на нежитлові приміщення за адресою м.Львів, вул.Городоцька, 61за індексами 19-1, 19-2, 19-3, 19-4, 19-5, 19-6, просить суд визнати право власності на ці об»єкти за набувальною давністю.

Відповідач вимоги ухвал суду не виконав повністю, явку повноважного представника в судове засідання 04.07.2016 року не забезпечив, хоч був належним чином повідомлений про час і дату проведення судового засідання. Це підтвердив і представник третьої особи в судовому засіданні, зазначивши, що в телефонному режимі повідомив представника відповідача про час і дату розгляду справи. Присутні представники сторін не заперечували щодо розгляду справи у відстуності представника відповідача.

В попередніх судових засіданнях 15.04.2016 року, 10.05.2016 року, 24.05.2016 року, 07.06.2016 року, 15.06.2016 року представник відповідача відзив та витребуванні судом документи подав.

Представник відповідача в судових засіданнях 15.04.2016 року, 10.05. 2016 року, 24.05.2016 року. 07.06.2016 року, 15.06.2016 року проти позову заперечив, просив суд відмовити в задоволенні позову, оскільки позивач користується спірним приміщенням на правах оренди, а територіальна громада м.Львова в особі Львівської міської ради є власником спірних нежитлових приміщень за адресою м.Львів, вул.Городоцька,61.

Третя особа явку повноважного представника в судове засідання забезпечила, вимоги ухвал суду виконала не повністю, проти позовних вимог заперечує, просить суд відмовити в задоволенні позову, з підстав викладених у запереченні.

В судовому засіданні 04.07.2016 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, присутніх в судовому засіданні, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів

ВСТАНОВИЛА:

Як зазначено у позовній заяві, 10.07.1992 року Виконавчим комітетом Львівської міської ради народних депутатів зареєстровано Підприємство громадського харчування «Гарячі бутерброди». Про це свідчить Свідоцтво про державну реєстрацію господарського формування за реєстраційним номером 02687.

Відповідно до ОСОБА_1 прийому передачі від 01.10.1992 року з додатками Акціонерним товариством громадського харчування Залізничного району передано ПГХ «Гарячі бутерброди» нежитлові приміщення в будинку за адресою: м.Львів, вул.Городоцька,61.

Товариство з обмеженою відповідальністю Спільного Українсько-Американського підприємства «Піцца-Пронто» є правонаступником підприємства громадського харчування «Гарячі бутерброди», про що, зокрема, свідчить п.2.3 Статуту, зареєстрованого Львівською міською радою народних депутатів в особі керуючого справами ОСОБА_5 25.11.1992 року, реєстраційний номер 04161.

Позивач зазначає, що з моменту одержання спірного приміщення, він відкрито і постійно володіє даним майном.

Відповідно до даних технічного паспорту, складеного Львівським обласним бюро технічної інвентаризації 23.10.1998 року, інвентарний номер 146, загальна площа вищезгаданого нежитлового приміщення складає 57,4 кв.м., індекси приміщень 19.1, 19.2, 19.3, 19.4, 19.5, 19.6.

У зв»язку з вищевикладеним, позивач просить суд визнати право власності на спірне приміщення за набувальною давністю в порядку ст.344 ЦК України.

Представник відповідача в судове засідання 04.07.2016 року не з»явився, однак в попередніх судових засіданнях 15.04.2016 року, 10.05.2016 року, 24.05.2016 року, 07.06.2016 року, 15.06.2016 року висловив свою позицію та проти позовних вимог заперечив, просив суд відмовити в задоволенні позову.

Відповідач зазначив, що територіальна громада м.Львова в особі Львівської міської ради є власником спірних нежитлових приміщень за адресою м.Львів, вул.Городоцька,61.

Згідно з рішенням виконавчого комітету Залізничної районної ради народних депутатів від 10.03.1987 року 3109 будинок за адресою: м.Львів, вул. 1 Травня (тепер Городоцька,61) включено в реєстр житлових будинків (споруд), які належать місцевим радам по Залізничному району м.Львова (а.с.196-197 Том1).

Згідно постанови Кабінету міністрів України від 05.11.1991 року №311 «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною) власністю» постановлено затвердити перелік державного майна України, яке передається до власності адміністративно-територіальних одиниць (комунальної власності), до якого, зокрема, включено житловий та нежитловий фонд Рад народних депутатів, житлово-експлуатаційні, житлово-комунальні, ремонтно-будівельні та інші організації, пов»язані з обслуговуванням та експлуатацією цього житлового фонду.

Виконавчим комітетом Львівської обласної ради народних депутатів рішенням від 24.12.1991 року №728 «Про розмежування обласної комунальної власності і власності адміністративно-територіальних одиниць / підприємств та організацій житлово-комунального господарства області» затверджено перелік підприємств та організацій, які відносяться до комунальної власності Львівської міської ради народних депутатів, до якого включено житловий та нежитловий фонд Рад народних депутатів районів м.Львова.

Враховуючи вищезазначені розпорядчі акти, будинок за адресою м.Львів, вул.Городоцька,61 в цілому, в тому числі нежитлові приміщення за інв.№ 19-1, 19-2, 19-3, 19-4, 19-5, 19-6 площею 57.4 кв.м. належать територіальній громаді м.Львова в особі Львівської міської ради.

04.03.2009 року Львівською міською радою отримано витяг №22063107 від 04.03.2009 року про реєстрацію права власності на відповідне нерухоме майно (а.с. 198 Том1). За таких обставин твердження позивача про те, що Львівська міська рада не є власником спірних приміщень, а їхній власник начебто невідомий не відповідають дійсності і є безпідставними.

Враховуючи звернення директора ТзОВ СУАП «Піцца-Пронто» від 15.03.2000 року про продовження оренди приміщення по вул.Городоцька,61 (а.с.208 Том1) 28.03.2000 року між Управлінням комунального майна Львівської міської ради, функції та повноваження якого у сфері управління майном територіальної громади м.Львова на даний час здійснює управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради та ТзОВ СУАП «Піцца-Пронто» укладено договір оренди нежитлових приміщень №456 (а.с.212-213 Том1), згідно п.1 якого позивач на підставі договору ФМК №456 від 20.05.1993 року (а.с. 206-207 Том1) та патенту №279 від 01.04.1996 року передав, а відповідач прийняв в оренду з 27.03.1996 року нерухоме майно нежитлові приміщення, що знаходяться за адресою: м.Львів, вул. Городоцька,61, загальною площею 57,4 кв.м.

Цей договір укладений в межах повноважень управління комунального майна виконавчого органу Львівської міської ради, уповноваженого на той час виступати орендодавцем та управляти майном міської комунальної власності. Договір було укладено відповідно до вимог законодавства, яке, зокрема, не передбачало обов»язкової державної реєстрації речових прав на нерухоме майно (Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року). Договір укладався, зокрема, на підставі договору №456 від 20.05.1993 року та Патенту №279 від 01.04.1996 року.

Відповідач стверджує, що законність і належність цього договору позивачем не оспорювалося і позивач до березня 2015 року регулярно сплачував рахунки щодо орендної плати, які надсилалися йому орендодавцем. А починаючи з березня 2015 року ТзОВ СУАП «Піца-Пронто» почало сплачувати орендну плату не в повному обсязі, а з вересня 2015 року взагалі припинило будь-які платежі за договором.

Станом на даний час виконання повноважень орендодавця майна комунальної власності міста Львова належить управлінню комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради (п.4.1.2 Положення про управління комунальної власності львівської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 01.04.2016 року №237).

На думку відповідача, вимога позивача про визнання права власності на спірні приміщення є неправомірною та безпідставною, оскільки з матеріалів справи вбачається, що спірне приміщення є власністю Львівської міської ради та знаходиться в орендному користуванні на підставі договору оренди у позивача.

А також за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, якщо немає власника такого майна, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно.

Третя особа в судове засідання з»явилася, проти позовних вимог заперечує повністю, просить суд відмовити в задоволенні позову. В судовому засіданні представник третьої особи підтримав позицію відповідача.

При прийнятті рішення колегія суддів виходила з наступного.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Предметом позову у цій справі є вимога про визнання права власності позивача на об'єкт нерухомості, розташований по вул. Городоцькій,61 у м.Львові. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач добросовісно, відкрито і безперервно користувався спірним майном з 1992 року.

Як встановлено судом в ході судового розгляду справи, 10.07.1992 року Виконавчим комітетом Львівської міської ради народних депутатів зареєстровано Підприємство громадського харчування «Гарячі бутерброди», що підтверджується Свідоцтвом про державну реєстрацію господарського формування за реєстраційним номером 02687, в якому зазначено рішення про створення: рішення міської комісії по комерціалізації та приватизації в сфері торгівля, громадського харчування та побуту від 10.06.1992 року №2 за адресою: м.Львів, вул..Городоцька,61 (а.с.14).

Товариство з обмеженою відповідальністю Спільне Українсько-Американське підприємство «Піцца-Пронто» є правонаступником Підприємства громадського харчування «Гарячі бутерброди», про що, зокрема, свідчить п.2.3 Статуту, зареєстрованого Львівською міською радою народних депутатів в особі керуючого справами ОСОБА_5 25.11.1992 року, реєстраційний номер 04161.

Згідно п.2.1 Статуту, підприємство створюється з метою взяття в оренду майна, яке належить фонду комунального майна у м.Львові підприємства громадського харчування «Гарячі бутерброди» (м.Львів, вул.Городоцька,61).

Позивач стверджує, що відповідно до ОСОБА_1 прийому передачі від 01.10.1992 року з додатками (а.с.15-16) Акціонерним товариством громадського харчування Залізничного району передано ПГХ «Гарячі бутерброди» нежитлові приміщення в будинку за адресою: м.Львів, вул.Городоцька,61. Однак, суд не може погодитися з даним твердженням позивача, що мова йде саме про нежитлові приміщення з індексами 19.1, 19.2, 19.3, 19.4, 19.5, 19.6, оскільки в Додатку №1 вказано лише про передачу місць в кількості 36 за адресою Городоцька,61.

Статтею 328 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів (ч. 1) і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ч. 2).

Цивільним кодексом України також передбачено й інші підстави набуття права власності, до яких, крім іншого, належить набуття права власності за набувальною давністю.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Виходячи з цієї норми матеріального права, задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно за набувальною давністю можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння. Норми цієї статті не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалося на підставі договірних зобов'язань (договорів оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), чи у будь-який інший передбачений законом спосіб, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. Крім того, оскільки право власності за набувальною давністю набувається за рішенням суду, то на момент прийняття рішення право володіння позивача не має бути припинено.

Як вбачається з матеріалів справи нежитлове приміщення, по вул. Городоцькій,61 у м.Львові, в якому розташовані спірні приміщення, згідно реєстру прав власності на нерухоме майно, знаходиться у комунальній власності територіальної громади м.Львова в особі Львівської міської ради, а підставою виникнення права власності є рішення Залізничного райвиконкому м.Львова. (а.с.127 Том1).

Також, суд зазначає, що обставиною, яка виключає таку можливість набуття права власності за набувальною давністю є і те, що до звернення позивача до суду із цим позовом, між позивачем та Фондом комунального майна у м.Львові (орендодавцеь по договору) укладено договір оренди щодо спірного приміщення №456 від 25.05.1993 року, згідно п.1 якого зазначено: орендодавець на підставі договору №2 від 01.10.1992 року із ЖЕК-302. Комерціалізація., а орендар прийняв в оренду 1.10.1992 року на термін 1 жовтня 1994 року в користування нежитлові приміщення за адресою м.Львів, вул..Городоцька,61 (19-1, 19-2, 19-3, 19-4). Приміщення використовується під торгові зали (зали харчування) і побутових приміщень, площею 27,1 м.кв. Договір оренди продовжено до 21.10.1999 року (пр. №6 21.10.1994 року) (а.с.206-207 Том1).

Отже, як встановлено судом, позивач користується спірним приміщенням на підставі договірних відносин ще з 1992 року і сплачував орендну плату, що підтверджується копією довідки від 14.03.2000 року, в якій ЖЕК 302 повідомляє, що за нежитлові приміщення по вулиці Городоцькій,61, яке орендує ТзОВ СУАП «Піцца-Пронто» згідно договору №456, заборгованості по орендній платі станом на 01.02.2000 року не має (а.с.211 Том1).

15.03.2000 року позивач звернувся до Начальника ФУКМ із заявою, в які просить дозволу продовжити угоду на оренду приміщення по вул.Городоцька,61 ТзОВ «Піцца-Пронто». (а.с. 208 Том1).

На підставі заяви, між третьою особою з позивачем укладено договір оренди нежитлових приміщень №456 від 28.03.2000 року, згідно якого Управління комунального майна, в подальшому «Орендодавець», в особі начальника Управління п.Я.Гузели, який діє на підставі «Положення про Управління комунального майна Департаменту економічної політики та ресурсів Львівської міської ради» з однієї сторони і ТзОВ Спільне Українсько-Американське товариство «Піцца-Пронто» у подальшому «Орендар», в особі директора п.Микитин Анни Іванівни діючого на підставі статуту і свідоцтва ІКСПД №14369 від 27.01.1998 року з другої сторони, уклали даний договір про наступне:

1. «Орендодавець» на підставі договору Фонду комунального майна №456 від 20.05.1993 року і патенту №279 від 01.04.1996 року прийняв в оренду з 27.03.1996 року по 27.03.2006 року терміном на 10 років у користування нежитлові приміщення площею 57,4 м.кв. за адресою: м.Львів, вул.Городоцька,61.

2. Призначення приміщень кафе. (а.с.132-135).

Договір оренди нежитлових приміщень №456 від 27.03.1996 року в редакції від 28.03.2000 року продовжено на підставі Закону до 27.03.2016 року, що підтверджується Ухвалою Господарського суду Львівської області від 10.08.2006 року у справі №1/794-11/207 за позовом ТзОВ СУАП «Піцца-Пронто» до Управління комунального майна Львівської міської ради про спонукання до вчинення дій, де позивач просить суд спонукати відповідача підписати додаток до договору оренди №456 від 27.03.1996 року, яким встановити термін дії договору з 27.03.2006 року по 27.03.2016 року.

Позивач до березня 2015 року регулярно сплачував рахунки щодо орендної плати, які надсилалися йому орендодавцем, що підтверджується оплаченими рахунками, долученими позивачем до матеріалів справи (а.с.103-110 Том2). Починаючи з березня 2015 року, ТзОВ СУАП «Піца-Пронто» почало сплачувати орендну плату не в повному обсязі, а з вересня 2015 року взагалі припинило будь-які платежі за договором

В судовому засіданні позивач заявив, що у 1992 році ЖЕК 302, не будучи належним орендодавцем (тобто власником чи правонаступником) неправомірно, обманним шляхом, зловживаючи владним становищем і правовою необізнаністю позивача нав»язав останньому підписання договору оренди №456. У 1993 році цей договір було переоформлено під тим же номером з Фондом комунального майна, котрий також на час підписання угоди, на думку представника позивача, не був належним орендодавцем, так як не мав права власності на дане приміщення. Також договір оренди від 28.03.2000 року за №456 позивач вважає недійсним, однак, будь-яких належних та допустимих доказів в розумінні ст.34 ГПК України, визнання договору недійсним чи неукладеним суду не надано.

Позивач неодноразово в судових засіданнях наголошував, що ЖЕК 302, Фонд комунального майна, Управління комунальної власності не були уповноваженими на укладення договорів оренди спірного приміщення і просив суд визнати вищезгадані договори недійсними. Проте, суд ухвалою від 30.06.2016 року відмовив в задоволенні такого клопотання позивача, оскільки це клопотання спрямоване на зміну предмету та підстав позову, а також, встановлення наявності чи відсутності повноважень в даних суб»єктів на укладення договорів оренди виходить за межі позовних вимог.

Встановивши, що позивачу спірні нежитлові приміщення були передані в оренду, суд дійшов до висновку, що позивач володіє спірним майном на законних підставах, тобто є титульним володільцем, що виключає можливість визнання його права власності на це майно за набувальною давністю. Набувальна давність поширюється на випадки фактичного, безтитульного (незаконного) володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу, наприклад, договору найму, оренди, зберігання тощо, виключає застосування набувальної давності.

Крім того, відсутні підстави для визнання права власності позивача на спірне майно, оскільки спірне майно належить до спільної власності територіальної громади м.Львова, про що зазначалося вище.

У своєму поясненні позивач не визнає Львівську міську раду власником спірного приміщення, заявляючи, що у нього відсутня інформація про чиєсь право власності на приміщення ТзОВ «Піцца-Пронто», за адресою: вул.Городоцька, буд.61 з індексами приміщень 19.1, 19.2, 19.3, 19.4, 19.5, 19.6 м.Львів. І на підтвердження своїх тверджень позивачем долучено до матеріалів справи інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна щодо об»єкта нерухомого майна від 09.03.2016 року №54696783 (а.с.113-115 Том 1), з якої вбачається, що нежитлові приміщення за адресою м.Львів, вул.Городоцька, 61 №№20-1, 20-2, 20-3 загальною площею 41,2 м.кв. належать на праві приватної власності ФОП ОСОБА_6, №№18-1, 18-2, 18-3, 18-4, 18-5, 18-6 загальною площею 68,9 м.кв. належать на праві приватної власності ТзОВ «Юність». Що ж до нежитлових приміщень за індексами №№19.1, 19.2, 19.3, 19.4, 19.5, 19.6 інформація відсутня. Враховуючи вищезазначене, суд встановив, згідно інформаційної довідки - будинок за адресою: м.Львів, вул.Городоцька,61 на праві комунальної власності належить Територіальній громаді м.Львова в особі Львівської міської ради, а вищеперелічені нежитлові приміщення були отримані суб»єктами господарювання у приватну власність на підставі договорів купівлі-продажу. Однак, суд наголошує, що ці нежитлові приміщення не є предметом дослідження в даній справі.

Крім того, позивач посилається на довідки Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 01.06.2016 року (юр 2/657 від 27.05.2016 року), від 13.06.2016 року №Ю 3/413-422, в яких зазначено, що станом на 29.12.2012 року будинок, який знаходиться у м.Львові по вулиці Городоцькій, 61 зареєстровано за Територіальною громадою в особі Львівської міської ради на праві комунальної власності, згідно рішення від 10.03.1987 року №109, а інформація про реєстрацію прав власності на приміщення 1-го поверху під індексами 19.1 19.6 загальною площею 57,4 кв.м. за даною адресою станом на 29.12.2012 року в матеріалах справи ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» відсутня. ОСОБА_3 приміщення є ізольованими, не належать до житлового фонду, не перебувають у загальному користуванні мешканців будинку та не є допоміжними. Однак, суд не може погодитися з тим, що позивач розцінює дану інформацію як таку, що спірні приміщення не належать до комунальної власності територіальної громади м.Львова, оскільки, як пояснив в судовому засіданні представник третьої особи, з яким суд погодився, дані довідки є відповідю на запит Управління комунальної власності, яке просило ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» надати інформацію про державну реєстрацію права власності на будинок за адресою: м.Львів, вул. Городоцька,61 (в тому числі нежитлове приміщення першого поверху під індексами 19.1 -19.6), що малось на увазі, що даний будинок в цілому із спірними приміщення перебуває у комунальній власності територіальної громади м.Львова і відсутня інформація про реєстрацію прав власності інших суб»єктів на це майно, оскільки воно не відчужувалося чи будь-яким чином не передавалося у власність будь-кому іншому.

Таким чином, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для визнання права власності позивача на спірні нежитлові приміщення за набувальною давністю.

Доводи позивача стосовно того, що він є добросовісним набувачем спірного майна, який користується цим майном весь час відкрито, внаслідок чого за набувальною давністю набув право власності на нього, судом не прийнято до уваги, оскільки поняття "добросовісний набувач", згідно Цивільного кодексу України, - це особа, яка фактично не мала законних прав на володіння набутим майном, однак, не знала і не повинна була знати, що майно придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, в той час, як позивачу спірні приміщення були виділені у користування уповноваженими на те органами, тобто на законних підставах, що виключає можливість визнання права власності позивача з підстав, встановлених ст. 344 ЦК України.

Надані позивачем на підтвердження відкритого користування спірним приміщенням договори із третіми особами, а саме: договір про постачання електричної енергії №63681 від 01.12.2011 року (а.с.65-76 Том1), договір №800050 про надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення від 01.03.2016 року (а.с.77-81 Том1), договір №2015/ТП-КП1003368 на постачання природного газу за регульованим тарифом (а.с. 82-85 Том 1) судом відхилені як неналежні докази, оскільки, з зазначених договорів вбачається, що такі послуги надавалися позивачу саме за адресою м.Львів, вул.Городоцька,61, але не вбачається, що ці послуги надавалися позивачу, як споживачу на спірні нежитлові приміщення, і будь-яких документів на підтвердження їх фактичного виконання позивачем не надано.

Поданий позивачем ОСОБА_7 від 29.06.2016 року, підписаний представниками установ, які територіально наближені до ТзОВ «Піцца-Пронто», про те, що приміщення знаходиться з 1992 року у користуванні ТзОВ СУАП «Піцца-пронто» і ніколи з користування не вилучалося і використовується за призначенням і що ТзОВ СУАП «Піцца-Пронто» веде підприємницьку діяльність в даному приміщенні станом на даний час, не прийнято судом як доказ безперевності користування даним приміщення в розумінні статті 344 ЦК України для набуття права власності за набувальною давністю, оскільки особи, що підписали цей акт, своїми підписами підтверджують лише сам факт користування позивачем спірним приміщення, що не заперечували і представник відповідача та третьої особи в судових засіданнях, однак таке користування відбувалося на законних підставах, а саме на підставі договору оренди.

Дослідивши матеріали справи та встановивши зазначені обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки позивачем не доведено наявності всіх необхідних умов, встановлених ст. 344 ЦК України, для визнання права власності на спірне майно за набувальною давністю.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи, що позивачем не представлено достатньо обєктивних та переконливих доказів в підтвердження своїх позовних вимог, а відповідач проти позову заперечив суд прийшов до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Спільного Українсько-Американського підприємства «Піцца-Пронто» до Львівської міської ради за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача: Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради про визнання права власності не є обґрунтованими та не підлягають до задоволення.

Згідно ст. 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Судовий збір, відповідно до ст. 49 ГПК України, слід покласти на позивача, оскільки спір виник з його вини.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 43, 33, 43, 49, 75, 82, 84, 85 ГПК України, колегія суддів -

ВИРІШИЛА:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 85 ГПК України та може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст. 91-93 ГПК України.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 06.07.2016 р.

Головуючий суддя Горецька З. В.

суддя Пазичев В.М.

суддя Фартушок Т.Б.