КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" червня 2016 р. Справа№ 911/5097/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Михальської Ю.Б.

Отрюха Б.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Ситенок О.Д. - представник;

від відповідача: Гричанюк О.І. -представник;

від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Тітов А.І.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу Підприємства споживчої кооперації "Тетіївський ринок" Київської регіональної спілки споживчої кооперації

на рішення Господарського суду Київської області

від 26.01.2016 року

по справі № 911/5097/15 ( суддя Ю.В. Подоляк)

за позовом Підприємства споживчої кооперації "Тетіївський ринок" Київської регіональної спілки споживчої кооперації

до Тетіївської міської ради

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

Комунальне підприємство "Тетіївський міський ринок"

про визнання недійсним рішення Тетіївської міської ради від 02.10.2015 № 1073

ВСТАНОВИВ:

Підприємство споживчої кооперації "Тетіївський ринок" Київської регіональної спілки споживчої кооперації звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Тетіївської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Комунальне підприємство "Тетіївський міський ринок" про визнання недійсним рішення Тетіївської міської ради від 02.10.2015 № 1073.

Рішенням Господарського суду Київської області від 26.01.2016 р. у справі № 911/5097/15 у задоволенні позовних вимог було відмовлено.

Позивач, не погодившись з прийнятим рішенням, звернувся до суду з апеляційною скаргою, просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю, посилаючись на невідповідність висновків місцевого суду обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що місцевий суд дійшов до помилкового висновку про те, що оскаржуване рішення Тетіївської міської ради № 1073 від 02.10.2015 впливає на права позивача як постійного землекористувача. Однак місцевий суд не звернув увагу на те, що рішенням Виконавчого комітету Тетіївської міської ради № 15 від 23.02.1999 на підставі розгляду технічної документації по складанню державного акта на право постійного користування земельною ділянкою та з врахуванням рішення Арбітражного суду Київської області № 2/9 від 10.06.1996 передано позивачу у постійне користування земельну ділянку площею 1, 77 га по вул. Будьонного, 72 у місті Тетієві.

Крім того, апелянт вважає, що місцевий суд дійшов також помилкового висновку про те, що позивачем не доведено, що він є правонаступником Тетіївського ринку Київської облспоживспілки.

Апелянт звертає увагу суду на те, що постановою Київського апеляційного господарського суду № 911/5314/14 від 23.09.2015, яка залишена без змін постановою Вищого господарського суду України встановлено, що Тетіївський ринок Київської облспоживспілки, Колгоспний ринок Тетіївської райспоживспілки, Тетіївський колгоспний ринок, Підприємство споживчої кооперації «Тетіївський ринок» Київської регіональної спілки споживчої кооперації є одною юридичною особою, назва якої та організаційно-правова форма неодноразово змінювалася.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вислухавши пояснення представників сторін, колегія встановила наступне.

Тетіївською міською радою 02.10.2015 № 1073 було прийнято рішення, яким вирішено:

1. Надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для набуття права постійного користування в м. Тетієві із земель комунальної власності:

- Комунальному підприємству "Тетіївський міський ринок" по вул. Будьонного, 72, землі громадської забудови для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури, орієнтовна площа ділянок 0,70 га, 0,30 га.

2. Проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок для набуття права постійного користування погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 Земельного кодексу України.

3. Розроблений проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок для набуття права постійного користування підлягає затвердженню Тетіївською міською радою.

4. Дозвіл дійсний 2 роки з дня прийняття рішення.

Підприємство споживчої кооперації "Тетіївський ринок" Київської регіональної спілки споживчої кооперації вважає дане рішення незаконним, безпідставним, необгрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального права та таким, що підлягає визнанню недійсним в судовому порядку, виходячи з того, що Тетіївська міська рада, прийнявши вказане рішення, не визнає його право постійного користування землею, розташованою за адресою: м. Тетіїв, вул. Будьонного, 72, площею 1,767 га, яке посвідчено державним актом ІІ-КВ № 001582. від 23.02.1999.

В підтвердження правомірності набуття права постійного користування вказаною земельною ділянкою позивач зазначає наступні документи:

- постанову правління Київської облспоживспілки від 18.09.1997 № 151, якою створено при облспоживспілці госпрозрахункове об'єднання ринків з підпорядкуванням його правлінню облспоживспілки, зобов'язано правління райспоживспілок провести передачу в підпорядкування об'єднання всіх ринків споживчої кооперації області, а також затверджено комісію для передачі- прийому ринків та відповідний графік;

- акт приймання-передачі від 21.10.1997, за яким колгоспний ринок було передано до Київського обласного об'єднання ринків Київської облспоживспілки;

- постанову правління Київської облспоживспілки від 15.12.1997 № 208 "Про затвердження статутів ринків", якою затверджено статути ринків, які перейшли у підпорядкування облспоживспілки, в тому числі і Тетіївського, та зобов'язано директорів ринків провести реєстрацію або перереєстрацію всіх нормативних документів, що стосуються діяльності ринків;

- рішення виконавчого комітету Тетіївської міської ради від 23 лютого 1999 № 15 "Про надання Тетіївському міському ринку Київської облспоживспілки в постійне користування земельної ділянки по вул. Будьоного, 72 в м. Тетієві Київської області", яким вирішено передати Тетіївському міському ринку Київської облспоживспілки в постійне користування земельну ділянку площею 1,77 га в межах фактичного землекористування;

- постанову правління Київської облспоживспілки від 19.06.2003 № 7, п. 7 "Про передачу власних підприємств", якою право кооперативного управління ринками, в т.ч. Тетіївським, передано Київській регіональній спілці споживчої кооперації та зобов'язано керівників переданих підприємств внести необхідні зміни і доповнення у власні статути, провести роботу по їх перереєстрації, замінити печатки, кутові штампи, вивіски;

- постанову правління Київської регіонспоживспілки від 27.09.2005 № 59 "Про затвердження статутів ринків Київської регіональної спілки споживчої кооперації", якою затверджено статут Тетіївського ринку та зобов'язано керівника забезпечити перереєстрацію статуту;

- завірену копію державного акта на право постійного користування землею ІІ-КВ № 001582. від 23.02.1999, яка залучена до матеріалів справи, на якій посилається позивач в якості доказу наявності в нього права постійного користування земельною ділянкою, та встановлено, що вказаний акт на право постійного користування землею видано Тетіївському ринку Київської облспоживспілки.

Оскаржуваним рішенням рада надала дозвіл Комунальному підприємству "Тетіївський міський ринок" на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для набуття права постійного користування в м. Тетієві із земель комунальної власності по вул. Будьонного, 72, землі громадської забудови для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури, орієнтовна площа ділянок 0,70 га, 0,30 га.

Місцевий суд на підставі наданих позивачем документів дійшов висновку по те, що з наданих позивачем документів не вбачається набуття позивачем - Підприємством споживчої кооперації "Тетіївський ринок" Київської регіональної спілки споживчої кооперації права постійного користування вказаною земельною ділянкою.

Також місцевий суд зазначив, що зі змісту зазначених документів не вбачається, що позивач - Підприємство споживчої кооперації "Тетіївський ринок" Київської регіональної спілки споживчої кооперації є правонаступником Тетіївського ринку Київської облспоживспілки.

На підставі вищевикладеного місцевий суд дійшов висновку про те, що оскаржуване рішення Тетіївської міської ради не стосується прав чи законних інтересів позивача - Підприємства споживчої кооперації "Тетіївський ринок" Київської регіональної спілки споживчої кооперації, оскільки позивачем не доведено суду, що спірне рішення стосується його прав чи законних інтересів, за захистом яких позивач звернувся до суду з даним позовом, а позовні вимоги є безпідставними та недоведеними.

Колегія перевіривши наведені у апеляційній скарзі доводи, дійшла до висновку про наявність підстав для скасування рішення місцевого господарського суду, виходячи з наступних підстав.

Положеннями ст. 1 Господарського процесуального кодексу України встановлено право підприємств, установ, організацій, інших юридичних осіб (у тому числі іноземних), громадян, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), на звернення до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Відповідно до ст.12 ГПК України господарським судам підвідомчі:

1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім:

спорів про приватизацію державного житлового фонду;

спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов;

спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін;

спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів;

інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів;

2) справи про банкрутство;

3) справи за заявами органів Антимонопольного комітету України, Рахункової палати з питань, віднесених законодавчими актами до їх компетенції;

4) справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов'язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів;

4-1) справи у спорах між господарським товариством та його посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, завданих такою посадовою особою господарському товариству її діями (бездіяльністю);

5) справи у спорах щодо обліку прав на цінні папери;

6) справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів;

7) справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України;

8) справи за заявами про затвердження планів санації боржника до порушення справи про банкрутство.

Підвідомчий господарським судам спір може бути передано сторонами на вирішення третейського суду, крім спорів про визнання недійсними актів, а також спорів, що виникають при укладанні, зміні, розірванні та виконанні господарських договорів, пов'язаних із задоволенням державних потреб, спорів, передбачених пунктом 4 частини першої цієї статті, та інших спорів, передбачених законом. Рішення третейського суду може бути оскаржено в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Підвідомчість - це визначена законом сукупність повноважень судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції.

Гарантоване державою місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи і передбачає правову, організаційну та матеріально-фінансову самостійність, яка має певні конституційно-правові межі, встановлені, зокрема, приписами статей 19, 140, 143, 144, 146 Конституції України.

Органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

Органи місцевого самоврядування, здійснюючи владу і самостійно вирішуючи питання місцевого значення, віднесені законом до їх компетенції, та приймаючи рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 124 Земельного кодексу України (далі - ЗК) передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Частиною першою статті 122 ЗК передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону (частина перша статті 116 ЗК).

За правилами частини першої статті 123 ЗК надання земельних ділянок комунальної власності у користування здійснюється, зокрема, органами місцевого самоврядування на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у випадках, передбачених законом, або на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). При цьому розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, передбачених статтею 122 цього Кодексу.

Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки (частина друга статті 123 ЗК).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні (частина третя статті 123 ЗК).

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи, приймає рішення про надання земельної ділянки у користування (частина шоста статті 123 ЗК).

Рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються: затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; вилучення земельних ділянок у землекористувачів із затвердженням умов вилучення земельних ділянок (у разі необхідності); надання земельної ділянки особі у користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання, у тому числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що ними встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у користування (оренду) громадян та органи, уповноважені розглядати ці питання. Вони передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у користування (оренду) зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у користування, за результатами розгляду яких визначені в статті 123 ЗК органи приймають одне з відповідних рішень. Отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у користування (оренду).

Відповідно до частини другої статті 2 КАС до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 КАС компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Аналогічної позивції дотримується Верховний Суд України у постанові № 21-3690а15 від 19.01.2016.

Відповідно до ст. 360-7 Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Предметом розгляду у даній справі є рішення Тетіївської міської ради № 1073 від 02.10.2015 про надання дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок для набуття права постійного землекористування, яке є актом ненормативного характеру органу місцевого самоврядування, що дозволяє вчинити певні дії, які самі по собі не породжують прав на землю.

Відповідач під час винесення оскаржуваного рішення здійснював владні управлінські функції у сфері управління діяльності, що підпадає під юрисдикцію адміністративного суду.

На підставі вищевикладеного колегія приходить до висновку про те, що провадження у справі підлягає припиненню з підстав передбачених п. 1 ст. 80 ГПК України, оскільки спір про визнання недійсним Тетіївської міської ради від 02.10.2015 № 1073 є публічно-правовим та не підлягає вирішенню у господарських судах України.

Враховуючи вищевикладене, рішення місцевого суду підлягає скасуванню як таке, що прийнято з порушенням норм процесуального права, а апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись п. 1 ст. 80, ст.12, ст.ст. 99, 101, 103, 104, 105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Підприємства споживчої кооперації "Тетіївський ринок" Київської регіональної спілки споживчої кооперації на рішення Господарського суду Київської області від 26.01.2016 року по справі № 911/5097/15 задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Київської області від 26.01.2016 р. по справі 911/5097/15 скасувати.

Провадження по справі № 911/5097/15 припинити.

Матеріали справи № 911/5097/15 повернути Господарському суду Київської області.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Ю.Б. Михальська

Б.В. Отрюх