ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

29.06.16р. Справа № 904/3477/16

За позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Дівес", м. Кривий Ріг

до товариства з обмеженою відповідальністю "Універсал-Центр", смт. Ювілейне Дніпропетровського району Дніпропетровської області

про стягнення 88 206,84 грн. інфляційних втрат

Суддя Бондарєв Е.М.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1, довіреність № 11/01-16 від 11.01.2016 року, представник

Від відповідача: ОСОБА_2, довіреність № б/н від 02.06.2016 року, представник

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Дівес" звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Універсал-Центр" заборгованості на загальну суму 107 373,80 грн., з яких:

- 20 000,00 грн. заборгованість за поставлений товар;

- 87 373,80 грн. інфляційних втрат за загальний період з грудня 2014 року по січень 2016 року.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором поставки № ДВ-099 від 21.07.2014 року в частині своєчасної та повної оплати за товар поставлений за видатковою накладною № 20936 від 12.11.2014 року на суму 197 499,87 грн.

Відповідач заперечує проти позовних вимог посилаючись на те, що товариством з обмеженою відповідальністю "Універсал-Центр" у повному обсязі оплачено отриманий за видатковою накладною № 20936 від 12.11.2014 року від товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Дівес" товар - катанку Ф5,5мм ст. 1006 великий бунт у кількості 21,033 тонн суму з ПДВ, 197 499,87 грн., 04.05.2016 року відповідачем сплачено заборгованість у сумі 20 000,00 грн., що підтверджується банківською випискою. Крім того, на думку відповідача поставка за видатковою накладною № 20936 від 12.11.2014 року є позадоговірною, а договір стосовно цієї поставки неукладеним, а також враховуючи той фактор, що вимога позивача щодо сплати за отриманий товар згідно до вимог статті 530 Цивільного кодексу України відповідачем отримана не була. Таким чином, товариство з обмеженою відповідальністю "Універсал-Центр" вважає, що ним не порушено ніяких грошових зобов'язань, та відповідно, відповідач за позовом не має ніяких зобов'язань щодо відповідальності за статтею 625 Цивільного кодексу України.

Також відповідач звернувся до суду із клопотанням про витребування у позивача: 1) копії передбачених договором заявок стосовно замовлення покупцем товару, поставленого за видатковою накладною № 20936 від 12.11.2014 року, несплата за який є предметом позову; 2) оригінали рахунку на оплату № 2940 від 12.11.2014 року та доказу вручення його товариству з обмеженою відповідальністю "Універсал-Центр"; 3) належним чином завірені копії банківських виписок - доказів оплати за товар, отриманий за видатковою накладною № 20936 від 12.11.2014 року.

22.06.2016 року, після початку розгляду господарським судом справи по суті, до господарського суду Дніпропетровської області надійшла заява позивача про зміну розміру позовних вимог згідно якої позивач просить стягнути з відповідача заборгованість на загальну суму 93 504,69 грн., з яких:

- 88 206,84 грн. інфляційних втрат за загальний період з грудня 2014 року по квітень 2016 року;

- 5 297,85 грн. 3% річних за загальний період з 18.11.2014 року по 03.05.2016 року.

Відповідно до пункту 3.11 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" Господарським процесуальним кодексом України, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: 1) подання іншого (ще одного) позову, чи 2) збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи 3) об'єднання позовних вимог, чи 4) зміну предмета або підстав позову. У будь-якому з таких випадків позивачем має бути додержано правил вчинення відповідної процесуальної дії, а недотримання ним таких правил тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України та зазначені в цій постанові.

Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. Якщо в заяві позивача йдеться про збільшення розміру немайнових вимог (наприклад, про визнання недійсним ще одного акта крім того, стосовно якого відповідну вимогу вже заявлено), то фактично також йдеться про подання іншого позову.

Право позивача на зміну предмета або підстави позову може бути реалізоване лише до початку розгляду господарським судом справи по суті та лише у суді першої інстанції шляхом подання до суду відповідної письмової заяви, яка за формою і змістом має узгоджуватися із статтею 54 Господарського процесуального кодексу України з доданням до неї документів, зазначених у статті 57 названого Кодексу. Невідповідність згаданої заяви вимогам цих норм процесуального права є підставою для її повернення з підстав, передбачених частиною першою статті 63 Господарського процесуального кодексу України.

Заяви про зміну предмета або підстави позову, які відповідають вимогам статей 54 і 57 Господарського процесуального кодексу України, проте подані після початку розгляду господарським судом справи по суті, залишаються без розгляду і приєднуються до матеріалів справи, про що суд зазначає в описовій частині рішення, прийнятого по суті спору (або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи) (пункту 3.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Оскільки заява про зміну розміру позовних вимог була подана після початку розгляду господарським судом справи по суті вказана заява залишається без розгляду в частині зміни предмета позову, а саме вимог щодо стягнення 5 297,85 грн. 3% річних.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 29.04.2016 року порушено провадження у справі та її розгляд призначено в засіданні на 31.05.2016 року, після чого розгляд справи відкладався до 14.06.2016 року.

Згідно із статтею 77 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні від 14.06.2016 року було оголошено перерву до 29.06.2016 року.

У судовому засіданні 29.06.2016 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

21.07.2014 між товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Дівес" (далі -постачальник, позивач) та товариством з обмеженою відповідальністю "Універсал-Центр" (далі - покупець, відповідач) укладено договір поставки № ДВ-099 (далі - договір) відповідно до п.1.1 якого постачальник зобов'язався в порядку та на умовах, визначених у договорі, передати у власність покупця товар, визначений у пункті 1.2 договору (далі - товар), а покупець зобов'язався в порядку на умовах, визначених у договорі, прийняти та оплатити визначений товар. Найменування, одиниці виміру та загальна кількість товару, що підлягає поставці за договором (асортимент, сортамент, номенклатура), визначаються рахунком-фактурою. Кожна позиція товару згідно з рахунком-фактурою може бути замовлена покупцем будь-яку кількість разів і так саме може бути не замовлена ним жодного разу. Направлення покупцем заявок є його правом, а не обов'язком (п.1.2 договору).

Ціна на партію товару, який поставляється постачальником покупцю за договором, вказуються постачальником в рахунках-фактурах, виставлених для оплати відповідної партії товару згідно з договором (п. 4.1. договору).

Пунктом 4.2 договору встановлено, що розрахунки за відповідну партію товару, що поставлена, здійснюються покупцем в національній валюті України (гривня) у безготівковій формі на розрахунковий рахунок постачальника згідно отриманим рахункам-фактурам з відстрочкою платежу до 5 календарних днів з моменту отримання товару.

Датою оплати вартості партії товару вважається дата зарахування коштів за відповідну партію товару на розрахунковий рахунок постачальника (п.4.3 договору).

Відповідно до п.5.3 договору право власності на товар, а також усі пов'язані з ним ризики переходять до покупця у момент передачі товару.

Моментом поставки партії товару вважається дата видаткової накладної постачальника, яка повинна відповідати фактичній даті передачі товару (п.5.4 договору).

Договір вважається укладеним і набуває чинності з моменту підписання його уповноваженими представниками сторін та скріплення його печатками сторін і діє до 31.12.2014 року, а в частині невиконаних зобов`язань до їх виконання сторонами. Якщо за один місяць до закінчення терміну дії договору жодна із сторін не повідомить іншу сторону про свій намір припинити дію договору, він автоматично продовжується на наступний календарний рік (п. 9.1. договору).

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу катанку ф.5,5мм ст. 1006 великий бунт (далі товар) на суму 197 499,87 грн., що підтверджується видатковою накладною № 20936 від 12.11.2014 року, яка містить підписи представників сторін, відтиски початків підприємств, та не спростовується відповідачем.

Відповідач здійснив оплату у сумі 177 499,87 грн. до звернення позивача з позовом до суду, що підтверджується платіжними дорученнями:

- № 424 від 24.04.2015 року на суму 10 000,00 грн., з яких 6 990,92 грн. оплата за спірною накладною;

- № 430 від 27.04.2015 року на суму 10 000,00 грн.;

- № 480 від 07.05.2015 року на суму 10 000,00 грн.;

- №542 від 20.05.2015 року на суму 10 000,00 грн.;

- № 555 від 22.05.2015 року на суму 10 000,00 грн.;

- № 646 від 17.06.2015 року на суму 10 000,00 грн.;

- № 684 від 19.06.2015 року на суму 10 000,00 грн.;

- № 758 від 06.07.2015 року на суму 5 000,00 грн.;

- № 891 від 31.07.2015 року на суму 10 000,00 грн.;

- № 926 від 12.08.2015 року на суму 5 000,00 грн.;

- № 951 від 18.08.2015 року на суму 5 000,00 грн.;

- № 973 від 21.08.2015 року на суму 5 000,00 грн.;

- № 986 від 26.08.2015 року на суму 5 000,00 грн.;

- № 1044 від 04.09.2015 року на суму 5 000,00 грн.;

- № 1260 від 21.10.2015 року на суму 5 000,00 грн.;

- № 1360 від 10.11.2015 року на суму 5 000,00 грн.;

- № 1393 від 17.11.2015 року на суму 5 000,00 грн.;

- № 1430 від 24.11.2015 року на суму 5 000,00 грн.;

- № 1488 від 04.12.2015 року на суму 5 000,00 грн.;

- № 1511 від 09.12.2015 року на суму 5 000,00 грн.;

- № 195 від 12.02.2016 року на суму 5 000,00 грн.;

- № 224 від 18.02.2016 року на суму 5 000,00 грн.;

- № 272 від 26.02.2016 року на суму 5 000,00 грн.;

- № 309 від 03.03.2016 року на суму 5 000,00 грн.;

- № 385 від 23.03.2016 року на суму 5 000,00 грн.;

- № 479 від 11.04.2016 року на суму 5 508,95 грн.;

- № 514 від 15.04.2016 року на суму 5 000,00 грн.;

- № 561 від 22.04.2016 року на суму 5 000,00 грн.

та після звернення позивача з позовом до суду відповідачем сплачено 20 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 608 від 04.05.2016 року на суму 20 000,00 грн.

Таким чином, відповідачем здійснені розрахунки в повному обсязі за отриманий товар, проте з порушення строків оплати у звязку з чим позивачем нараховані інфляційні втрати, що і є причиною спору.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За приписами частини другої статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (частина перша статті 655 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною першою статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Субєкти господарювання повинні виконувати господарські зобовязання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору (частина перша статті 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

За частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За викладеного та відповідно до умов договору наявність прострочення виконання відповідачем оплат підтверджується належними та допустимими доказами.

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до пункту 3.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою, за період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосування індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р.

За змістом пункту 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012 № 01-06/928/2012 "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права" якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Перевіркою здійсненого позивачем розрахунку інфляційних втрат встановлено, що розрахунок здійснено вірно, а тому заявлені до стягнення інфляційні втрати у сумі 88 206,84 грн. підлягають задоволенню.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню у сумі 88 206,84 грн. інфляційних втрат.

Клопотання відповідача про витребування документів не підлягає задоволенню оскільки судом оригінали витребуваних документів оглянуті у судовому засіданні.

Щодо розподілу судових витрат по справі суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 44 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

За статтею 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлюється у розмірі 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальних заробітних плат.

Так, статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" від 25.12.2015 року № 928-VIII встановлено у 2016 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі, а саме: з 1 січня - 1 378 гривень.

Відповідно до позовних вимог, з урахуванням заяви про зменшення, ціна позову у сумі 88 206,84 грн. судовий збір повинен складати 1 378,00 грн. (88 206,84 х 1,5% = 1 323,10 < 1 378,00). Сума сплаченого позивачем судового збору за платіжним дорученням № 1961 від 25.04.2016 року складає 1 611,70 грн. (а.с. 10 том 1).

Отже, надмірно сплачена позивачем сума судового збору складає 233,70 грн. (1 611,70 - 1 378,00 = 233,70).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

З урахуванням викладеного, позивачу підлягає поверненню з Державного бюджету України судовий збір у сумі 233,70 грн., сплачений у складі судового збору у сумі 1 611,70 грн. відповідно до платіжного доручення № 1961 від 25.04.2016 року, проте позивач до суду з клопотанням про повернення судового збору не звертався.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у сумі 1 378,00 грн. покладається на відповідача.

Керуючись статтями 1, 4, 32-34, 43-44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Універсал-Центр" (52005, Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, смт. Ювілейне, вул. Теплична, будинок 27, ідентифікаційний код 24445557) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Дівес" (юридична адреса: 50106, м. Кривий Ріг, вул. Фабрична, буд. 3/7; поштова адреса: 50074, м. Кривий Ріг, а/с 3762, ідентифікаційний код 34810697) інфляційні втрати у сумі 88 206,84 грн., витрати, повязані зі сплатою судового збору у сумі 1 378,00 грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 04.07.2016 року.

Суддя ОСОБА_3