ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

15.06.16р. Справа № 904/3052/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "УКПРОМВПРОВАДЖЕННЯ"

до Приватного акціонерного товариства "ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ТЕПЛОВОЗОРЕМОНТНИЙ ЗАВОД"

про стягнення боргу у сумі 1 809 951,92 грн. за договором поставки

Суддя Мартинюк С.В.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1 - представник, довіреність №404-юр від 14.06.2016 року

Від відповідача: ОСОБА_2 - представник, довіреність №74 від 31.12.2015 року

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство УКРПРОМВПРОВАДЖЕННЯ звернулось до господарського суду з позовом до Приватного акціонерного товариства ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ТЕПЛОВОЗОРЕМОНТНИЙ ЗАВОД, у якому просить стягнути з останнього з усіх поточних банківських рахунків, що відкриті відповідачем на користь позивача основну суму боргу 1 142 356,00 грн., пеню 176 727,36 грн., 3% річних 66 828,16 грн., інфляційні втрати 424 040,40 грн., що в сумі складає 1 809 951,82 грн. за договором поставки № 13091т від 28.11.2013р.

У зв'язку з задоволенням заяви судді Назаренко Н.Г. про самовідвід, відповідно до п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматичний розподіл справи на підставі якого розпорядженням №370 від 27.05.2016 року справу №904/3052/16 передано для розгляду судді Мартинюку С.В.

Ухвалою господарського суду від 30.05.2016 року справу прийнято до провадження.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки №13091т в часині повного та своєчасного розрахунку.

Відповідач надав відзив на позов, позовні вимоги частково визнає, просить відмовити в частині стягнення пені застосувавши строк позовної давності. Також відповідачем подано заяву про розстрочку виконання рішення строком на 5 місяців.

В судовому засіданні 13.06.2016 року оголошувалась перерва до 15.06.2016 року.

Клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу не заявлялось.

У порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 15.06.2016року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, суд, -

ВСТАНОВИВ:

28.11.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство УКРПРОМВПРОВАДЖЕННЯ (далі-позивач) та Приватним акціонерним товариством ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ТЕПЛОВОЗОРЕМОНТНИЙ ЗАВОД (далі-відповідач) було укладено договір поставки №13091т (далі-договір).

Відповідно до п. 1.1. договору, постачальник (Позивач) зобов'язується поставити передати у власність Замовника (Відповідача) товар, відповідно до Специфікації, а замовник (Відповідач) зобов'язується прийняти та оплатити за поставлену продукцію на умовах даного договору.

Згідно з п. 5.3 Договору, датою поставки товару вважається дата підписання накладної на приймання товару».

Відповідно до п. 7.2 Договору, замовник здійснює оплату поставленого товару протягом 60 банківських днів з дня його отримання. Днем отримання товару вважається день підписання сторонами або їх уповноваженими представниками накладної

28.11.2013р. Відповідач та Позивач, підписавши специфікацію (Додаток №1 до Договору 13091т від 28.11.2013 р.), погодили найменування, марку, розміри, ТУ, кількість та ціну товару, що постачається за Договором.

На виконання умов договору позивач поставив на адресу Відповідача партії товару на загальну суму1 757400 грн., що підтверджується наступними видатковими накладними:

- від 30.05.2014 - № 1212 на суму 972 000,00 грн.;

- від 30.05.2014 - № 1213 на суму 639 600,00 грн.;

- від 29.09.2014 - № 2287 на суму 145 800,00 грн.

Відповідач, в порушення умов договору, в повному обсязі з позивачем не розрахувався, у зв'язку з чим існує заборгованість в розмірі 1 142 356,00 грн., яка визнана відповідачем.

Доказів погашення заборгованості сторонами не надано.

Відповідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України).

Згідно з ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Виходячи з викладеного, оскільки господарським судом встановлено, що відповідачем допущено порушення строків оплати, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості в сумі 1 142 356,00 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до п. 7.2. договору, за несвоєчасне перерахування коштів згідно п. 7.2. даного договору замовник виплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу.

На підставі п. 7.2. позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеня в розмірі 176 727,36 грн. за загальний період з 06.02.2015 року по 22.02.2016 року (по кожній накладній окремо).

Відповідачем заявлено суду про застосування позовної давності до позовних вимог в частині стягнення пені.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 258 ЦК України передбачено, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність в один рік.

Стаття 261 ЦК України передбачає, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно зі ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені в розмірі 176 727,36 грн. у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем нараховано та заявлено до стягнення 3% річних в розмірі 66828,16 грн. за період 28.08.2014 року до 14.04.2016 року та інфляційні в розмірі 424 040,40 грн. за період з 28.08.2014 року по 14.04.2016 року.

Перевіривши розрахунок позивача, судом встановлено, що розмір 3% річних складає 66214,14 грн. за загальний період з 29.08.2014 року по 14.04.2016 року (по кожній накладній окремо) та інфляційні складають 424 040,40 грн. за період з вересня 2014 року по березень 2016 року.

Враховуючи викладене, позовні вимоги в частині стягнення 3 % річних та інфляційних підлягають частковому задоволенню з присудженням до стягнення з відповідача 3% в розмірі 66214,14 грн. та інфляційні в розмірі 424 040,40 грн.

Щодо заяви відповідача про розстрочку виконання рішення, господарський суд зазначає наступне.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач не надав достатніх доказів в підтвердження обставин, на які він посилається в обґрунтування поданої заяви, у тому числі доказів неможливості чи утруднення на даний час виконання рішення суду, відсутності активів для виконання рішення суду та реальної загрози зупинення господарської діяльності у зв'язку з виконанням рішення суду, винятковості випадку, з наявністю якого процесуальний закон пов'язує можливість надання розстрочки виконання рішення суду.

Такими чином, дослідивши матеріали справи, суд не вбачає підстав для задоволення заяви Відповідача про розстрочку виконання рішення суду.

В той же час, господарський суд вважає за необхідне зазначити, що відповідач не позбавлений права звернутись до господарського суду з відповідною заявою в порядку ст. 121 ГПК України.

Приписами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 4, 25, 32, 33, 36, 43, 45, 49, 82-85, 116-117 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ТЕПЛОВОЗОРЕМОНТНИЙ ЗАВОД (49038, м. Дніпро, вул. Академіка Белелюбського, 7, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство УКРПРОМВПРОВАДЖЕННЯ (01133, м. Київ, пров. Лабораторний, 1, офіс 400, ) заборгованість в розмірі 1 142 356,00 грн., 3% річних в розмірі 66214,14 грн., інфляційні в розмірі 424 040,40 грн. та судовий збір в розмірі 24489,16 грн.

В решті позовних вимог-відмовити.

В задоволенні заяви про розстрочку виконання рішення - відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 21.06.2016року

Суддя ОСОБА_3