РІШЕННЯ

29 червня 2016 року м.Харків Справа № 913/666/16

Провадження №14/913/666/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІВІНІ», м.Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит», м.Сєвєродонецьк Луганської області

про стягнення 20988 грн. 34 коп.

Суддя господарського суду Луганської області Лісовицький Є.А.

Секретар судового засідання - помічник судді Дохняк І.В.

У засіданні брали участь:

від позивача: представник не прибув;

від відповідача: ОСОБА_1, довіреність №СА45/16 від 05.05.2016.

До початку слухання справи по суті не заявлено вимогу про фіксування судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу, у звязку з чим відповідно до ст. ст. 4-4, 81-1 Господарського процесуального кодексу України таке фіксування судом не здійснювалося.

Суть спору: Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІВІНІ» (далі - Позивач) заявлена вимога про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит» (далі - Відповідач) заборгованості за договором поставки №1705-СА від 17.08.2015 в загальному розмірі 20988 грн. 34 коп., з яких:

- 18913 грн. 80 коп. основний борг;

- 945 грн. 69 коп. - пеня;

- 173 грн. 00 коп. 3 % річних;

- 955 грн. 85 коп. інфляційні втрати.

Відповідач заперечив проти позовних вимог в частині стягнення інфляційних нарахувань. На його думку позивач невірно їх обрахував.

Також відповідач звернувся з зустрічною позовною заявою. У прийнятті даної позовної заяви відмовлено, оскільки суд перейшов до розгляду справи по суті ще 13.06.2016, а звернутись з зустрічною позовною заявою можна лише до початку розгляду справи по суті. За даним фактом винесена ухвала.

Розглянувши матеріали справи, суд -

В С Т А Н О В И В:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІВІНІ» (далі Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДТЕК СВЕРДЛОВАНТРАЦИТ» (далі Покупець) 17 серпня 2015 року укладено договір поставки №1705-СА (далі Договір).

У відповідності до Договору Постачальник поставив у власність Покупця, а Покупець прийняв продукцію, визначену Договором та Специфікацією до Договору.

За Договором поставки №1705-СА від 17.08.2015 Відповідачу було поставлено продукцію (вентилі) на суму 18913 грн. 80 коп. з ПДВ.

Факт поставки продукції позивачем у власність відповідача підтверджується:

- видатковою накладною №1001 від 16 жовтня 2015 року підписаною представником відповідача;

- довіреністю № 109 від 06 жовтня 2015 року, видану відповідачем на отримання продукції.

Таким чином, продукція за Договором була поставлена позивачем в повному обсязі, належної якості та комплектності, та прийнята відповідачем без будь-яких зауважень відносно продукції, її вартості та дотримання інших умов поставки.

Відповідно до п. 5.4 Договору визначено, що розрахунки за поставлену Постачальником продукцію по цьому Договору здійснюються Покупцем в порядку і строки погоджені Сторонами у відповідних специфікаціях, які є невідємною частиною цього Договору.

Пунктом 3 Специфікації до Договору поставки №1705-СА від 17.08.2015, підписаної Сторонами, передбачено, що розрахунок за продукцію здійснюються Покупцем шляхом безготівково перерахунку грошових коштів на поточний рахунок Постачальника протягом 5 робочих днів з 90 календарного дня з дати поставки Продукції.

Дата поставки продукції: 16 жовтня 2015 року. Таким чином, з урахуванням строків оплати згідно п. 3 Специфікації, останній день для оплати продукції за Договором у відповідача був 21 січня 2016 року.

Відповідач свої договірні зобов'язання по оплаті поставленої продукції на суму 18913 грн. 80 коп. у встановлений строк не виконав.

Позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача заборгованості в сумі - 18913 грн. 80 коп.; 945 грн. 69 коп. - пені; 173 грн. 00 коп. 3 % річних; 955 грн. 85 коп. інфляційних втрат.

Оцінивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України, зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт зобов'язаний вчинити певну дію господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку, є господарським зобов'язанням. Відповідно до ст. 174 цього Кодексу підставою виникнення господарського зобов'язання є господарський договір.

Частиною 7 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 5.4 Договору визначено, що розрахунки за поставлену Постачальником продукцію по цьому Договору здійснюються Покупцем в порядку і строки погоджені Сторонами у відповідних специфікаціях, які є невідємною частиною цього Договору.

Пунктом 3 Специфікації до Договору поставки №1705-СА від 17.08.2015, підписаної Сторонами, передбачено, що розрахунок за продукцію здійснюються Покупцем шляхом безготівково перерахунку грошових коштів на поточний рахунок Постачальника протягом 5 робочих днів з 90 календарного дня з дати поставки Продукції.

Дата поставки продукції: 16 жовтня 2015 року. Таким чином, з урахуванням строків оплати згідно п. 3 Специфікації, останній день для оплати продукції за Договором у відповідача був 21 січня 2016 року.

Однак вартість переданого товару Відповідачем не сплачена.

За таких підстав позовні вимоги про стягнення заборгованості в сумі - 18913 грн. 80 коп. обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Статтею 550 Цивільного кодексу України передбачено, що право на неустойку (штраф та пеню) виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання.

Пунктом 6.8 Договору Сторони погодили пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення оплати вартості своєчасно не оплаченої продукції, але не більше 5% від вартості своєчасно неоплаченої продукції.

Сума пені за період з 22.01.2016 р. по 12.05.2016 р. склала 945 грн. 69 коп.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційне збільшення суми відшкодування складає 778 грн. 65 коп., три відсотка річних від суми заборгованості Відповідача складають 173 грн. 00 коп. за період прострочення з 22.01.2016 р. по 12.05.2016 р.

Дані суми підлягають стягненню на користь позивача, оскільки своєчасна оплата проведена не була.

В решті у стягненні інфляційних нарахувань слід відмовити за необґрунтованістю - позивачем неправильно порахована їх сума.

Отже, загальна сума, яка підлягає стягненню з Відповідача на користь Позивача, складає заборгованість в сумі - 18913 грн. 80 коп.; 945 грн. 69 коп. - пеня; 173 грн. 00 коп. 3 % річних; 778 грн. 65 коп. інфляційні втрати.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторони пропорційно сумі задоволених позовних вимог.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІВІНІ» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит» про стягнення 20988 грн. 34 коп. задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю спільного підприємства «ДТЕК Свердловантрацит», Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул.Гоголя, буд. 24 «А», ідентифікаційний код 37596090 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІВІНІ», м. Київ, проспект Маяковського, буд. 62 «А», кв.195, ідентифікаційний код 37208632 - борг в сумі 18913 грн. 80 коп.; 945 грн. 69 коп. - пеня; 173 грн. 00 коп. 3 % річних; 778 грн. 65 коп. інфляційні втрати; витрати на сплачений судовий збір в сумі 1366 грн. 37 коп. Наказ видати.

3. В решті позову відмовити.

У судовому засіданні 29.06.2016 було оголошено лише вступну і резолютивну частину рішення. Дане рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Дата підписання рішення 01 липня 2016 року.

Суддя Є.А. Лісовицький