ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" липня 2016 р. Справа № 914/4137/15

Львівський апеляційний господарський суд у складі суддів:

головуючий суддя Бонк Т.Б.

судді Бойко С.М.

ОСОБА_1

при секретарі Борщ І.О.

за участю представників сторін:

від позивача (скаржника) не зявився

від відповідача не зявився

розглянувши апеляційну скаргу Національної акціонерної компанії Нафтогаз України від 22.04.2016 року № 14/2-662в

на рішення господарського суду Львівської області від 12.04.2016 року (головуючий суддя Яворський Б.І.)

у справі № 914/4137/15

за позовом: Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ,

до відповідача: Львівського міського комунального підприємства Львівтеплоенерго, м.Львів,

про стягнення 27 387 636,87 грн.

ВСТАНОВИВ:

рішенням господарського суду Львівської області від 12.04.2016 року у справі № 914/4137/15 позов задоволено частково. Стягнуто з Львівського міського комунального підприємства Львівтеплоенерго на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України 326 848,28 грн. 3% річних, 8 389 173,13 грн. інфляційних втрат і 58 464,00 грн. судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду в частині задоволення позову мотивоване тим, що боржник, отримавши природний газ за договором про закупівлю природного газу у 2013 році, не здійснив розрахунки за отриманий природний газ у встановлені договором строки. Крім того, підписаними спільними протокольними рішеннями та договорами про організацію взаєморозрахунків, сторони погодили інший порядок та строки проведення розрахунків за природний газ, поставлений у січні-грудні 2013 року на підставі договору №13/3438-ТЕ-21.

Рішення суду в частині відмови в позові мотивоване неправильно здійсненими розрахунками заявлених спірних сум. .

В апеляційній скарзі позивач просить дане рішення скасувати в частині відмови у позові і прийняти нове, яким в цій частині позов задоволити, мотивуючи це тим, що судом першої інстанції дано неналежну оцінку змісту протокольних рішень; договори про організацію взаєморозрахунків та спільні протокольні рішення мають різну правову природу, укладаються на підставі різних нормативних актів. Вважає, що ні факт підписання таких рішень, ні здійснення взаєморозрахунків за ними не змінює прав та обовязків сторін, які встановлені договором купівлі продажу природного газу. Такі спільні протокольні рішення не змінювали строки виконання боржником грошових зобовязань перед кредитором, які виникли на підставі договору купівлі продажу природного газу.

Відповідно до ч.2 ст.101 ГПК України апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

В судове засідання сторони не забезпечили явки своїх уповноважених представників, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи.

Від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у звязку з перебуванням його представника у відпустці, проте таке не є документально обґрунтованим. Крім того, відповідачем у попереднє судове засідання також було подано клопотання про відкладення розгляду справи у звязку з неможливістю участі представника, яке було враховано апеляційним судом при винесенні ухвали про відкладення розгляду справи.

Апеляційний господарський суд, враховуючи те, що явка представників сторін не визнавалася обовязковою, що участь представників сторін в судовому засіданні є правом, а не обовязком, та відсутність інших процесуальних перешкод для розгляду справи, вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні на підставі наявних у справі доказів.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі та у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 13.02.2013 року між Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (надалі - продавець, позивач) та Львівським міським комунальним підприємством Львівтеплоенерго (надалі - покупець, відповідач) укладено договір №13/3438-ТЕ-21 купівлі-продажу природного газу (надалі - договір), згідно з п. 1 якого продавець зобовязався передати у власність покупцю у 2013 році імпортований природний газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезеного на митну територію України продавцем, далі - газ), виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, а покупець зобовязався прийняти та оплачувати газ на умовах цього договору.

Відповідно до п.3.3 договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

На виконання умов договору, позивач поставив протягом січня-грудня 2013 року, а відповідач прийняв природний газ в обсязі 167 121,098 тис. куб. м. на загальну суму 218 794 941,51 грн., що підтверджуються підписаними повноважними представниками сторін та скріпленими їх печатками актами приймання-передачі природного газу за період з 29.03.2013р. по 21.05.2014р., долученими до матеріалів справи.

Договором, а саме п.4.1, встановлено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа наступного за місяцем поставки газу.

Стягнення основного боргу за природний газ, поставлений протягом січня-грудня 2013 року за спірним договором, а також штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих до 31.10.2014 року, було предметом розгляду у справі №914/248/15. Прийнятим рішенням у вказаній справі, яке набрало законної сили, встановлено, що станом на 30.06.2015 року відповідачем сплачено основний борг за спожитий природний газ на загальну суму 218 794 941,51 грн., та, зокрема, було стягнуто 3% річних за період по 31.10.2014р. та інфляційні втрати за період по 30.09.2014р.

Відповідно до ч.3 ст.35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Підставою позову є, як зазначає позивач, несвоєчасність здійснення платежів, з порушенням умов п. 1.1. та п.4.1. договору.

Предметом позову є сума, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, що складає 26 775 184,34 грн., з жовтня 2014р., та три відсотки річних у розмірі 612 452,53 грн., починаючи з 01.11.2014 року, загалом 27 387 636,87 грн.

У свою чергу, Відповідач зазначив, що розрахунок позовних вимог здійснений позивачем неправильно, оскільки ним не враховано тих обставин, що протягом 2014 року було укладено договори про організацію взаєморозрахунків, а протягом 2014-2015 років - спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, відповідно до яких строки та порядок виконання зобовязань по оплаті змінено. У поданому контррозрахунку в суді першої інстанції відповідач зазначив інфляційні втрати в розмірі 1 341 038,41 грн. за листопад 2013 року, 6 906 419,93 грн. за грудень 2013 року, 49 342,79 грн. 3% річних за листопад 2013 року та 255 756,21 грн. 3% річних за грудень 2013 року.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами виникли зобов'язання на підставі договору купівлі-продажу (поставки) в силу пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України.

Як передбачено ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Порушенням зобовязання, відповідно до ст.610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Як вбачається з умов договору, остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу (п.4.1).

Частина 1 ст.612 ЦК України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Із матеріалів справи вбачається, що отриманий у січні-грудні 2013 року природний газ покупцем повністю оплачено лише 30.06.2015 року.

Також встановлено, що відповідач здійснював розрахунки за природний газ у порядку та строки, передбачені у договорах про організацію взаєморозрахунків та у протокольних рішеннях про організацію взаєморозрахунків за природний газ.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 30.09.2014 року, 17.12.2014 року, 26.12.2014 року між Територіальним органом Казначейства в Львівській області (сторона перша), Департаментом фінансів Львівської облдержадміністрації (сторона друга), Управлінням фінансів департаменту фінансової політики Львівської міської ради (сторона третя), Департаментом житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради (сторона четверта), Львівським Міським комунальним підприємством Львівтеплоенерго (сторона пята) та Національною акціонерною компанією Нафтогаз України (остання сторона) укладено договори про організацію взаєморозрахунків (відповідно до п.2 ст.16 Закону України Про Державний бюджет України на 2014 рік) №479/30, № 1506/30, № 1626/30.

Предметом таких договорів є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до пункту 24 статті 14 та пункту 2 статті 16 Закону України Про Державний бюджет України на 2014 рік і Порядку та умов надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у звязку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2014 р. № 30 (п.1).

Цими договорами сторони погодили перелік підприємств, установ та організацій, що беруть участь у проведенні взаєморозрахунків, та послідовність виконання сторонами договору (п.2). Зокрема, п.8 договору №479/30 встановлено, що сторона пята перераховує на рахунок сторони останньої кошти у сумі 122 132 416,14 гривень, у тому числі податок на додану вартість 20 355 402,69 гривень, для погашення заборгованості за спожитий природний газ згідно з договором від 13 лютого 2013 р. №13/3438-ТЕ-21 за 2013 рік. П.8 договору №1506/30 встановлено, що сторона пята перераховує на рахунок сторони останньої кошти у сумі 7 554 235,00 гривень, у тому числі податок на додану вартість 1 259 039,17 гривень, для погашення заборгованості за спожитий природний газ згідно з договором від 13 лютого 2013 р. №13/3438-ТЕ-21 за 2013 рік. П.8 договору №1626/30 встановлено, що сторона пята перераховує на рахунок сторони останньої кошти у сумі 3 680 000,00 гривень, у тому числі податок на додану вартість 613 333,33 гривень, для погашення заборгованості за спожитий природний газ згідно з договором від 13 лютого 2013 р. №13/3438-ТЕ-21 за 2013 рік. Сторони у графі платіжного доручення Призначення платежу додатково зазначають пункт 24 статті 14 та пункт 2 статті 16 Закону України Про Державний бюджет України на 2014 рік, а також дату та номер договору.

Згідно з пп. 2, 3 п. 11 договорів про організацію взаєморозрахунків сторони зобов'язалися не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору; перерахувати кошти наступній стороні. Згідно з п. 16 договорів сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмета договору.

Договорами про організацію взаєморозрахунків сторони погодили інший порядок проведення розрахунків за природний газ, поставлений у січні-грудні 2013 року на підставі договору №13/3438-ТЕ-21, тому для застосування наслідків за порушення грошового зобовязання, передбачених ст. 625 ЦК України, необхідно, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених протокольними рішеннями та договорами про організацію взаєморозрахунків. Даний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду України від 25 березня 2015 року у справі № 3-23гс15, від 01.07.2015 року у справі № 3-322гс15., від 09.09.2014 р. у справі № 3-105 гс14.

До матеріалів справи долучено копії платіжних доручень №131 від 14.10.2014р. на суму 122 132 416,00 грн., № 161 від 22.12.2014р. на суму 7 554 235,00 грн., № 301 від 30.12.2014р. на суму 3 680 00,00 грн., із призначеннями вказаних вище платежів. Прийняття сплачених коштів позивачем також підтверджене випискою по рахунку, долученою представником позивача, за 17.10.2014р., за 24.12.2014р., за 30.12.2014р.

Крім цього, 18.09.2014 року, 17.04.2015 року, 19.05.2015 року між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Львівській області (сторона №1), Департаментом фінансів Львівської облдержадміністрації (сторона №2), Львівським міським комунальним підприємством Львівтеплоенерго (сторона №3) та Національною акціонерною компанією Нафтогаз України (остання сторона) з метою погашення взаємної заборгованості укладено спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету №1860, № 832, №1091.

Предметом кожного Спільного протокольного рішення є організація проведення Сторонами взаєморозрахунку відповідно до постанови Кабінету міністрів України від 11.01.2005 N 20 Про затвердження порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевими бюджетами на надання пільг, субсидій та компенсацій (п.1). Спільними протокольними рішеннями сторони погодили перелік підприємств (установ, організацій), що беруть участь у проведенні взаєморозрахунку, та послідовність виконання сторонами спільного протокольного рішення (п.2.1).

Зокрема, п.2.5 протокольного рішення №1860 встановлено, що сторона 3 перераховує на рахунок сторони останньої кошти в сумі 2 097 400,00 грн., у т. ч. ПДВ 349 566,67 грн., за природний газ 2013 р. згідно договору № 13/3438-ТЕ-21 від 13.02.2013р. з таким записом у графі "призначення платежу": Постанова Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 N 20, за спожитий природний газ у 2013 р., згідно договору №13/3438-ТЕ-21 від 13.02.2013р. (дата і номер Спільного протокольного рішення), у т. ч. ПДВ 349 566,67 грн.".

Пунктом 2.5 спільного протокольного рішення №832 встановлено, що сторона 3 перераховує на рахунок сторони останньої кошти в сумі 13 023 500,00 грн., у т. ч. ПДВ 2 170 583,33 грн., за природний газ 2013 р. згідно договору № 13/3438-ТЕ-21 від 13.02.2013р. з таким записом у графі "призначення платежу": Постанова Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 N 20, за спожитий природний газ у 2013 р., згідно договору №13/3438-ТЕ-21 від 13.02.2013р. (дата і номер Спільного протокольного рішення), у т. ч. ПДВ 349 566,67 грн.".

Пунктом 2.5 спільного протокольного рішення №1091 встановлено, що сторона 3 перераховує на рахунок сторони останньої кошти в сумі 2 815 700,00 грн., у т. ч. ПДВ 469 283,33 грн., за природний газ 2013 р. згідно договору № 13/3438-ТЕ-21 від 13.02.2013р. з таким записом у графі "призначення платежу": Постанова Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 N 20, за спожитий природний газ у 2013 р., згідно договору №13/3438-ТЕ-21 від 13.02.2013р. (дата і номер Спільного протокольного рішення), у т. ч. ПДВ 349 566,67 грн.".

До матеріалів справи долучено копії платіжних доручень № 127 від 24.09.2014р. на суму 2 097 400,00 грн., № 001 від 23.04.2015р. на суму 13 023 500,00 грн., № 002 від 25.05.2015р. на суму 2 815 700,00 грн. із вищезазначеними призначеннями платежу. Прийняття вказаних платежів позивачем підтверджуються долученою представником позивача виписками по рахунках.

Розділом 3 кожного Спільного протокольного рішення передбачено, що з метою реалізації такого рішення сторони зобовязуються перерахувати кошти кожній наступній стороні, а остання сторона до загального фонду Державного бюджету України не пізніше наступного дня після їх зарахування на рахунок. Представником відповідача долучено до матеріалів справи копії виписок від 24.09.2014р., від 23.04.2015р., від 25.05.2015р., згідно з якими кошти у розмірі, передбаченому спільними протокольними рішеннями, перераховувались у відповідний день стороною 2.

Укладаючи спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету на надання пільг, субсидій і компенсацій населенню, позивач і відповідач керувалися спеціальними нормативно-правовими актами, якими передбачається процедура розрахунку і надання населенню не тільки теплової енергії, а і пільг, субсидій та компенсацій на оплату тепло-, водопостачання.

Постановою Кабінету Міністрів України № 20 від 11.01.2005, якою затверджено Порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій і Наказом Міністерства палива та енергетики України, Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", Державного казначейства України від 03.02.2009 N 55/57/43, яким затверджено Порядок проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію.

Відповідно до п.п. 1.1 - 1.3 Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, затвердженого наказом Міністерства палива та енергетики України, Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", Державного казначейства України від 03.02.2009 N 55/57/43, цей Порядок визначає взаємовідносини між органами Державної казначейської служби України, Міністерством фінансів Автономної Республіки Крим, головними фінансовими управліннями обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій (далі - відповідні головні фінансові управління), Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", ДП "Енергоринок" та іншими учасниками розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, що проводяться відповідно до Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 N 20 (із змінами). Розрахунки, передбачені в пункті 1.1 цього Порядку, проводяться за згодою сторін на підставі актів звіряння за нарахованими пільгами, субсидіями та компенсаціями населенню (далі - акти звіряння) або договорів, що визначають величину щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг) (далі - договори) та спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, форма якого наведена у додатку 1, спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію, форма якого наведена у додатку 2. Схеми розрахунків узгоджують відповідні головні фінансові управління спільно з постачальниками та транспортувальниками ресурсів (надавачами товарів, послуг) та контролюють відповідні органи Державної казначейської служби України.

Згідно з п.п. 2.1 - 2.3 вищевказаного порядку постачальники та транспортувальники ресурсів (надавачі товарів, послуг), які виявили бажання здійснити розрахунки відповідно до Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 N 20 (із змінами), складають щомісяця до 10-го числа з розпорядниками коштів акти звіряння, а у разі проведення відповідних розрахунків з попередньої оплати ресурсів (товарів, послуг) на строк не більше одного місяця постачальники та транспортувальники ресурсів (надавачі товарів, послуг) визначають договірну величину споживання ресурсів (товарів, послуг), про що укладають відповідний договір з розпорядниками коштів. Один примірник акта звіряння або договору надається місцевому фінансовому органу для складання зведеного реєстру актів звіряння або договорів. Зведені реєстри актів звіряння або договорів підписуються керівниками місцевих фінансових органів і постачальників та транспортувальників ресурсів (надавачів товарів, послуг) та надаються Міністерству фінансів Автономної Республіки Крим, відповідним головним фінансовим управлінням. Міністерство фінансів Автономної Республіки Крим, відповідні фінансові управління узагальнюють отримані дані та подають їх щомісяця до 20-го числа у формі узгоджених з постачальниками та транспортувальниками ресурсів (надавачами товарів, послуг) спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків разом з відповідними реєстрами актів звіряння або договорами за підписами керівників Міністерства фінансів Автономної Республіки Крим, відповідних головних фінансових управлінь та постачальників і транспортувальників ресурсів (надавачів товарів, послуг) Державній казначейській службі України та відповідним головним управлінням Державної казначейської служби України Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - головні управління Державної казначейської служби України). Такі документи подаються окремо щодо кожного постачальника та транспортувальника ресурсів (надавача товарів, послуг), який братиме участь у розрахунках.

Пунктами 2.6, 2.7 зазначеного Порядку встановлено, що не пізніше ніж за 2 дні до проведення розрахунків усі учасники розрахунків, які підписали спільні протокольні рішення, надають до Державної казначейської служби України та його територіальних органів, у яких відкриті в уповноваженому банку.

Зі змісту зазначених спільних протокольних рішень вбачається, що розрахунки між сторонами здійснювались в межах договору №13/3438-ТЕ-21. Тобто, підписання сторонами спільних протокольних рішень і виконання їх положень, а також положень Постанови Кабінету Міністрів України № 20 від 11.01.2005, Наказу Міністерства палива та енергетики України, Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", Державного казначейства України від 03.02.2009 N 55/57/43, свідчить, що сторони фактично погодились, що залишок оплати поставленого природного газу за договором №13/3438-ТЕ-21, підлягає погашенню шляхом здійснення взаєморозрахунків на підставі кожного спільного протокольного рішення.

Відтак, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що, підписавши зазначені спільні протокольні рішення, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений за Договором № №13/3438-ТЕ-21, а саме, щодо тих сум заборгованості, які становили предмет їх регулювання. Для застосування наслідків порушення грошового зобов'язання, встановлених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, необхідно, щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, визначених спільними протокольними рішеннями.

Аналогічні висновки зроблені Вищим господарським судом України у справах №№ 922/4596/15; 922/4591/15, 914/2055/15, 910/21577/15, 908/2215/15-г.

Відтак, сплативши 14.10.2014 року 122 132 416,14 грн. та 24.09.2014 року 2 097 400,00 грн., а також частково власні кошти, що вбачається з розрахунків сторін, ЛМКП Львівтеплоенерго виконало зобовязання із оплати за газ, спожитий у лютому-листопаді 2013 року, внаслідок чого прострочення за отриманий у лютому 2013р. газ у відповідача немає і підстави стягнення коштів на підставі ч.2 ст.625 ЦК України відсутні. Заборгованість за березень - жовтень 2013 року була погашена коштами, сплаченими на виконання договору про організацію взаєморозрахунків.

Відповідно до акту приймання-передачі природного газу за листопад 2013р. вартість поставленого газу становить 22 982 103,96 грн. Вказана заборгованість частково погашена коштами згідно з договором про організацію взаєморозрахунків №479/30 від 30.09.2014 року на суму 8 164 818,20 грн., частково - коштами згідно з договорами №1506/30 від 17.12.2014 року на суму 7 554 235,00 грн. та №1626/30 від 26.12.2014р. на суму 3 680 000,00 грн. Тому 3% річних та інфляційні втрати за поставлений у листопаді 2013р. газ необхідно нараховувати на суму боргу 3 583 050,76 грн., яка не була предметом зазначених вище договорів та протокольних рішень, за період з 01.11.2014 року по 21.04.2015 року (згідно меж позовних вимог).

За результатами перерахунку 3% річних та інфляційних втрат за вказаний період, суд першої інстанції встановив, що обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, є 49 637,29 грн. 3% річних та 940 621,85 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до акту приймання-передачі природного газу за грудень 2013р. вартість поставленого газу становить 32 395 124,96 грн. Вказана заборгованість частково погашена коштами згідно з Спільними протокольними рішеннями №832 від 17.04.2015р. на суму 13 023 500,00 грн. та №1091 від 19.05.2015р. на суму 2 815 700,00 грн., у звязку з чим 3% річних та інфляційні втрати за поставлений у грудні 2013р. газ повинен розраховуватись на суму боргу 16 555 924,96 грн. за період з 01.11.2014 року по 30.06.2015 року (згідно меж позовних вимог).

Здійснивши перерахунок 3% річних та інфляційних втрат за вказаний період, суд першої інстанції встановив, що обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, є 277 210,99 грн. 3% річних та 7 448 551,28 грн. інфляційних втрат.

Враховуючи вищенаведене, перевіривши розрахунки сторін та суду першої інстанції, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про підставність позовних вимог в частині стягнення з відповідача 326 848,28 грн. 3% річних та 8 389 173,13 грн. інфляційних втрат за порушення виконання умов договору №13/3438-ТЕ-21 купівлі-продажу природного газу та відмову у задоволенні решти позовних вимог.

Слід зазначити, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не стосуються розмірів стягнутих судом першої інстанції сум грошових коштів.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи наведене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду першої інстанції прийняте з урахуванням усіх обставин справи та з дотриманням норм чинного законодавства, а тому не вбачає підстав для його зміни чи скасування.

Зважаючи на те, що апеляційну скаргу залишено без задоволення, витрати по сплаті судового збору в порядку ст.49 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ :

1. Рішення господарського суду Львівської області від 12.04.2016 року у справі №914/4137/15 - залишити без змін, апеляційну скаргу Національної акціонерної компанії Нафтогаз України від 22.04.2016 року № 14/2-662в без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Повний текст постанови виготовлений 07.07.2016 р.

Головуючий суддя Бонк Т. Б.

Судді Бойко С.М.

ОСОБА_1