донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

04.07.2016 р. справа №908/292/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
за участю представників сторін від позивача: від відповідача: ОСОБА_4 за довіреністю; ОСОБА_5 - за довіреністю;
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Запоріжгаз", м. Запоріжжя
на рішення господарського суду Запорізької області
від29.03.2016 р.
у справі№ 908/292/16 (суддя Місюра Л.С.)
за позовомПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ
доПублічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Запоріжгаз", м. Запоріжжя
про стягнення 3 307 054 грн. 51 коп.
В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі ПАТ "НАК "Нафтогаз України", позивач) звернулось до господарського суду Запорізької області з позовною заявою про стягнення на його користь з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Запоріжгаз" (далі ПАТ по газопостачанню та газифікації "Запоріжгаз", відповідач) за договором № 13-214-В на купівлю-продаж природного газу від 04.01.2013 р. боргу в сумі 1 826 474 грн. 25 коп., пені в сумі 771 128 грн. 69 коп., 3 % річних в сумі 53 022 грн. 67 коп., інфляційних втрат в сумі 656 428 грн. 90 коп.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 29.03.2016 р. у справі № 908/292/16 позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача пеню в сумі 400 000 грн. 00 коп., 3 % річних в сумі 53 022 грн. 67 коп., інфляційні втрати в сумі 656 428 грн. 90 коп., а також судовий збір в сумі 22 208 грн. 52 коп.

В частині задоволення позову рішення суду мотивовано доведеністю та обґрунтованістю вимог.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду Запорізької області від 29.03.2016 р. ПАТ по газопостачанню та газифікації "Запоріжгаз" подало апеляційну скаргу, в якій просить дане рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги заявник посилається на те, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права України.

Скаржник зазначає, що, на його думку, позивач, підписавши акти приймання-передачі природного газу та заливши їх у себе, позбавив відповідача права на добросовісне виконання свого обовязку в частині остаточного розрахунку за природний газ, відтак, обовязок відповідача з остаточного розрахунку за отриманий природний газ нерозривно пов'язаний з фактом наявності у останнього акта приймання-передачі природного газу за спірний період.

Відповідач стверджує, що судом першої інстанції в порушення принципу рівності всіх учасників судового процесу при прийнятті рішення надано перевагу доводам та доказам лише позивача.

Представник позивача в судовому засіданні 04.07.2016 р. надав пояснення у справі б/н від 02.07.2016 р., проти апеляційної скарги заперечив за доводами, викладеними у зазначених поясненнях, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення без змін.

Представник відповідача в судових засіданнях підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, з урахуванням пояснень по справі б/н, б/д та б/н від 01.07.2016 р.

Судовий процес в апеляційній інстанції фіксувався за допомогою технічних засобів фіксації в порядку, передбаченому ст. 811 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 2 ст. 99 ГПК України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено місцевим господарським судом, 04 січня 2013 року між позивачем, як продавцем, та відповідачем, як покупцем, був укладений договір № 13-214-В на купівлю-продаж природного газу (далі - договір) з додатковими угодами: - № 1 від 04.04.2013 р.; - № 2 від 10.07.2013 р. ; - № 3 від 08.08.2013 р.; - № 4 від 31.12.2013 р.; - № 5 від 28.04.2014 р.; - № 6 від 15.05.2014 р.; - № 7 від 10.06.2014 р.; - № 8 від 05.09.2014 р.; - № 9 від 10.11.2014 р.; - № 10 від 08.12 2014 р.; - № 11 від 22.12.2014 р.; - № 12 від 05.02.2015 р.; - № 13 від 10.03.2015 р.; - № 14 від 03.04.2015 р.; - № 15 від 12.05.2015 р.; - № 16 від 03.06.2015 р.; - № 17 від 10.07.2015 р., які є його невідємною частиною.

Відповідно до п. 3.1. договору продавець передає покупцю імпортований газ, ввезеного на митну територію України ПАТ "НАК Нафтогаз України" - на газорозподільних станціях (ГРС) ДК "Укртрансгаз". Право власності на газ переходить від продавця до покупця в пунктах приймання передачі. Після переходу права власності на газ покупець несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, повязану з правом власності на газ.

Пунктами 3.2. та 3.3. договору передбачено, що приймання передача газу протягом місяця здійснюється рівномірно з припустимим відхиленням добових обсягів від середньодобового не більш як плюс, мінус 5 відсотків. При необхідності відступу від середньодобової норми продавцем і покупцем установлюється нерівномірна подача газу за взаємно узгодженими графіками. Приймання передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання передачі газу.

Відповідно до п. 3.4. договору не пізніше 5 числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобовязується надати продавцеві підписані та скріплені печаткою покупця два примірника акта приймання передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8 числа місяця, наступного за місяцем продажу газу зобовязується повернути покупцеві один примірник оригіналу акту, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмової формі мотивовану відмову від підписання акта. Підписані акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Умовами п. 5.2. договору ціна за 1000 куб. м газу на момент укладення цього договору становить 3 509,00 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом, крім того:

- збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ 2 %;

- податок на додану вартість за ставкою 20 %.

До ціни газу додається тариф на транспортування природного газу магістральними трубопроводами 157,30 грн., крім того ПДВ 20 %, всього з ПДВ 188,76 грн. До сплати ціна за 1000 куб.м. природного газу 3736,48 грн., крім того ПДВ 20 % - 747,30 грн., всього з ПДВ 4 483,78 гривень.

Як вбачається з вказаних додаткових угод, в подальшому редакція даного пункту договору неодноразово змінювалася.

Відповідно до пункту 6.1. договору в редакції додаткової угоди № 4 від 31.12.2013 р. оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національної валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки.

У разі неповної оплати, остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу на підставі підписаного сторонами акту приймання передачі газу.

Згідно з п. 7.2. договору у разі невиконання покупцем умов пунктів 6.1. цього договору він зобовязується сплатити продавцю крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до додаткової угоди № 11 розділ 11 договору викладено в наступній редакції: "Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дії на відносини, що фактично склались між сторонами з 01 січня 2013 року, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків за газ до їх повного здійснення".

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 691 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Згідно з ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно з ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частинами 1, 2 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Як свідчать матеріали справи, на виконання умов договору позивач за період з січня 2013 р. по вересень 2015 р. поставив відповідачу газ, що підтверджується відповідними актами приймання-передачі природного газу (т. 1, а.с. 43-75), всього на загальну суму 8 642 804 грн. 85 коп., які підписані та скріплені печатками сторін.

Протягом вказаного періоду відповідач здійснював оплату за поставлений природний газ, проте, з порушенням строку оплати, встановленого п. 6.1. договору.

Як вбачається з виписки позивача стосовно надходження грошових коштів на його рахунок від ПАТ по газопостачанню та газифікації "Запоріжгаз" (т. 1 , а.с. 77-78), відповідачем здійснено останню оплату боргу 29.04.2015 р. в розмірі 1 900 000 грн. 00 коп. за зобовязаннями грудня 2014 р., січня 2015 р. та лютого 2015 р., внаслідок чого у нього утворився борг перед позивачем частково за зобовязаннями лютого 2015 р. та за зобовязання з березня 2015 р. по вересень 2015 р. в сумі 1 826 474 грн. 25 коп., що стало підставою для звернення позивача до суду.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що платіжним дорученням № 11_614 від 09.11.2015 р. відповідач погасив заборгованість перед позивачем в сумі 1 826 474 грн. 25 коп., тобто, до моменту звернення позивача з позовом до суду, а тому, позовні вимоги в цій частині є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 611 ЦК України одним з наслідків порушення зобовязання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобовязаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобовязання, зокрема у випадку прострочення виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченому у ГК України, іншими законами та договором.

Статтею 230 ГК України визначено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи факт прострочення відповідачем оплати отриманого природного газу, позивач розрахував 3% річних за загальний період з 20.02.2013 р. по 06.11.2015 р., розмір яких склав 53 022 грн. 67 коп. та інфляційні втрати за загальний період з березня 2013 р. по вересень 2015 р. в сумі 656 428 грн. 90 коп.

Судова колегія дійшла висновку щодо необхідності стягнення з відповідача за на користь позивача 3 % річних в сумі 52 462 грн. 53 коп. та інфляційних втрат в сумі 653 489 грн. 68 коп., а у стягненні 3 % річних в сумі 560 грн. 14 коп. та інфляційних втрат в сумі 2 939 грн. 22 коп. слід відмовити за необґрунтованістю нарахування.

Відповідно до п. 7.2. договору позивачем нарахована пеня за загальний період з 20.02.2013 р. по 06.11.2015 р., розмір якої склав 771 128 грн. 69 коп.

Судовою колегією встановлено, що позивачем обґрунтовано заявлено до стягнення пеню в сумі 771 128 грн. 69 коп.

Пунктом 3 частини 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України передбачено право господарського суду при прийнятті рішення зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до п. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з п. 1 ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до п. 2 ст. 233 Господарського кодексу України якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для зменшення розміру стягуваємої пені до 400 000 грн. 00 коп. Тобто, до стягнення підлягає пеня у розмірі 400 000 грн. 00 коп. на підставі п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України.

З урахуванням наведеного, судова колегія дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду підлягає частковому скасуванню в частині вирішення спору щодо стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних в сумі 560 грн. 14 коп. та інфляційних втрат в сумі 2 939 грн. 22 коп. та залишенням решти оскаржуваного рішення без змін.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги підлягають пропорційному розподілу між сторонами згідно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 49, 83, 99, 101, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Запоріжгаз" на рішення господарського суду Запорізької області від 29.03.2016 р. у справі № 908/292/16 задовольнити частково.

Рішення господарського суду Запорізької області від 29.03.2016 р. у справі № 908/292/16 скасувати частково.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Запоріжгаз" про стягнення боргу в сумі 1 826 474 грн. 25 коп., пені в сумі 771 128 грн. 69 коп., 3 % річних в сумі 53 022 грн. 67 коп., інфляційних втрат в сумі 656 428 грн. 90 коп. задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Запоріжгаз" (69035, м. Запоріжжя, вул. Заводська, буд. 7, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6, ) пеню в сумі 400 000 грн. 00 коп., 3% річних в сумі 52 462 грн. 53 коп., інфляційні втрати в сумі 653 489 грн. 68 коп., витрати зі сплати судового збору в розмірі 22 156 грн. 21 коп.

В решті позову відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Запоріжгаз" (69035, м. Запоріжжя, вул. Заводська, буд. 7, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6, ) витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 57 грн. 74 коп.

Доручити господарському суду Запорізької області видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Головуючий К.І. Бойченко

Судді О.В. Стойка

ОСОБА_3