КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" червня 2016 р. Справа№ 910/13709/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Сухового В.Г.

Мальченко А.О.

секретар судового засідання Яценко І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Діамед» на рішення Господарського суду міста Києва від 19.10.2015 року

у справі № 910/13709/14 ( суддя- Цюкало Ю.В.)

за позовом Споживчого товариства «Діамед»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Діамед»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Дочірнє підприємство «Хумана піпл ту піпл Україна»

про визнання договору недійсним

за участю представників сторін:

від позивача: Шевельова А.С., довіреність б/н від 12.01.2016 року

від відповідача: Жук О.Б., довіреність №17/1 від 12.04.2016 року

від третьої особи: Садовенко Т.В., довіреність б/н від 25.04.2016 року

ВСТАНОВИВ:

Споживче товариство «Діамед» (позивач у справі) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Діамед» (відповідач у справі) про визнання недійсним договору №16/1 від 09.01.2014 року про відступлення права вимоги.

В обґрунтування позовних вимог Споживче товариство «Діамед» посилається на те, що спірний договір відступлення права вимоги від 09.01.2014 року укладено з боку позивача, Споживчого товариства «Діамед», головою правління, всупереч рішенню Загальних зборів учасників позивача, оформленому протоколом №09/01-1 від 09.01.2014 року, яким було заборонено голові правління та іншим представникам товариства підписувати від імені споживчого товариства будь-які договори відступлення права вимоги на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діамед». З огляду на зазначене позивач згідно ст. 203, 215, 207 ЦК України просить визнати договір про відступлення права вимоги №16/1 від 09.01.2014 року недійсним.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.02.2015 року у справі №910/13709/14, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 19.05.2015 року у справі № 910/13709/14 позов задоволено. Визнано недійсним договір про відступлення права вимоги №16/1 від 09.01.2014 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Діамед» та Споживчим товариством «Діамед».

Постановою Вищого господарського суду України від 21.07.2015 року касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Діамед» на постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.05.2015 року у справі № 910/13709/14 Господарського суду міста Києва задоволено частково. Рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2015 року у справі № 910/13709/14 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.05.2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, Вищий господарський суд України вказав на необхідність повного дослідження всіх обставин справи, а саме щодо дослідження повноважень Голови правління Споживчого товариства «Діамед» на підписання спірного правочину, компетенції загальних зборів Споживчого товариства «Діамед» та дослідження обставин щодо вчинення юридичною особою (позивачем у справі) дій, спрямованих на схвалення спірного договору.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.10.2015 року, прийнятим за результатами нового розгляду справи, позовні вимоги задоволено повністю. Визнано недійсним договір про відступлення права вимоги №16/1 від 09.01.2014 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Діамед» та Споживчим товариством «Діамед». Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Діамед» на користь Споживчого товариства «Діамед» 1218, 00 грн. судового збору (а.с. 29-34 том 3).

Рішення суду мотивоване тим, що позивачем належними та допустимими доказами доведено факт підписання спірного договору про відступлення права вимоги №16/1 від 09.01.2014 року від імені Споживчого товариства «Діамед» головою правління з перевищенням наданих йому повноважень, що за відсутності доказів схвалення позивачем даного правочину, є підставою для визнання його недійсним відповідно до ст. 203, 215, 241 Цивільного кодексу України.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Діамед», подав апеляційну скаргу (вх. № 06-29.2/8871 від 17.11.2015 року), в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 19.10.2015 року та прийняти нове рішення, яким відмовити Споживчому товариству «Діамед» в задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що місцевим господарським судом було неповно досліджено обставин справи та не надано оцінку поданим сторонами доказам, зокрема, як стверджує апелянт, ним до Господарського суду міста Києва були подані докази, що свідчать про схвалення Споживчим товариством «Діамед» укладення спірного договору, а саме було надано нотаріально засвідчену копію листа схвалення даного правочину від 10.01.2014 року та рішення Загальних зборів учасників Споживчого товариства «Діамед» про схвалення укладеного від імені споживчого товариства договору про відступлення права вимоги №16/1 від 09.01.2014 року, оформлене протоколом №10/01-2 від 10.01.2014 року.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.11.2015 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Діамед» прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Зеленін В.О., судді -Шевченко Е.О., Синиця О.Ф. та призначено розгляд справи на 14.12.2015 року.

14.12.2015 року до Київського апеляційного господарського суду надійшла заява б/н (вх. №09-11/23362/15 від 14.12.2015 року) про відмову від позову, яка підписана від імені Споживчого товариства «Діамед» головою правління ОСОБА_5

Від Споживчого товариства «Діамед» 14.12.2015 року до апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача, підписаний представником СТ «Діамед» ОСОБА_2, яка діє на підставі довіреності, виданої 28.07.2015 року Головою ліквідаційної комісії Споживчого товариства «Діамед» ОСОБА_6 У відзиві на апеляційну скаргу, позивач зазначає, про правомірність висновків місцевого господарського суду та правомірність відхилення ним поданих відповідачем доказів щодо схвалення спірного правочину загальними зборами учасників Споживчого товариства «Діамед» 10.01.2014 року, оскільки проведення таких зборів та прийняття рішень на них діючими на момент їх проведення учасниками товариства заперечується.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.12.2015 року розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Діамед» відкладено на 08.02.2016 року.

05.02.2016 року через загальний відділ документообігу суду від Споживчого товариства «Діамед» надійшли письмові пояснення (вх. №09-11/2401/16 а.с. 152 том 3) щодо повноважень Голови ліквідаційної комісії Споживчого товариства «Діамед» ОСОБА_6 Подані пояснення долучені судом до матеріалів справи.

Київським апеляційним господарським судом відповідно до ч. 3 ст.77 ГПК України у судовому засіданні 08.02.2016 року та 29.02.2016 року оголошувались перерви до 29.02.2016 року та 14.03.2016 року відповідно.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.03.2016 року продовжено строк розгляду справи №910/13709/14 на 15 днів та розгляд апеляційної скарги відкладено на 04.04.2016 року.

04.04.2016 року за результатами повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, у зв'язку з перебуванням головуючого судді - Зеленіна В.О., на лікарняному, справу передано на розгляд колегії суддів у складі : головуючий суддя - Жук Г.А., судді - Мальченко А.О., Суховий В.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.04.2016 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Діамед» на рішення Господарського суду міста Києва від 19.10.2015 року у справі №910/13709/14 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Жук Г.А., судді - Мальченко А.О., Суховий В.Г. та призначено розгляд справи на 27.04.2016 року.

У судовому засіданні 27.04.2016 року апеляційним господарським судом було оголошено перерву до 25.05.2016 року.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.05.2016 року на підставі клопотання сторін відповідно до ч. 3 ст. 69 ГПК України було продовжено строк вирішення спору та оголошено перерву у судовому засіданні до 15.06.2016 року.

У судовому засіданні 15.06.2016 року представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги, просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 19.10.2015 року та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю.

Представник позивача у справі ОСОБА_2 заперечила проти вимог апеляційної скарги з підстав викладених у відзиві на апеляційну скаргу та додатково поданих письмових поясненнях. Окрім того, представник Споживчого товариства «Діамед» ОСОБА_2 заперечила проти задоволення поданої 08.02.2016 року від імені Споживчого товариства «Діамед» заяви про відмову від позову, оскільки така заява підписана не уповноваженою особою, а саме Головою правління СТ «Діамед» ОСОБА_5, в той час як єдиним законним представником товариства є ОСОБА_6, як Голова ліквідаційної комісії товариства -позивача, а не ОСОБА_5

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи, апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду, розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, дослідивши наявні докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права встановила наступне.

09.01.2014 року між Споживчим товариством «Діамед» (первісний кредитор, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Діамед» (новий кредитор, відповідач у справі) укладений договір про відступлення права вимоги (а.с. 23 том 1), відповідно до п. 1.1. якого первісний кредитор передає новому кредиторові, а новий кредитор приймає право вимоги, що належить первісному кредиторові і стає кредитором за договором оренди нежитлового приміщення №22 від 01.04.2009 року, укладеним між Споживчим товариством «Діамед» та ДП «Хумана піпл ту піпл Україна».

Згідно з п. 1.2. договору відступлення новий кредитор одержує право (замість первісного кредитора) отримувати від боржника орендну плату, платежі за комунальні послуги, які не входять до складу орендної плати, в тому числі вимагати належного виконання зобов'язань за основним договором.

Пунктом 2.1 договору сторони погодили, що новий кредитор безоплатно отримує від первісного кредитора право вимоги, що належить останньому.

Договір відповідно до п. 5.1. набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Як вбачається із договору, від імені Споживчого товариства «Діамед» договір підписано Головою правління ОСОБА_5, що діяв на підставі Статуту, а від імені Товариства з обмеженою відповідальністю «Діамед» ОСОБА_7, який діяв на підставі доручення №25/12/13 від 05.01.2014 року, підписаного ОСОБА_5 як генеральним директором ТОВ «Діамед».

Позивач стверджує, що договір про відступлення права вимоги №16/1 від 09.01.2014 року від імені Споживчого товариства «Діамед» укладено ОСОБА_5 з перевищенням повноважень, оскільки рішенням Загальних зборів Споживчого товариства «Діамед», оформленим протоколом № 09/01-1 від 09.01.2014р, голові правління та іншим представникам товариства було заборонено укладати та підписувати будь-які договори відступлення права вимоги на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дімед», у зв'язку із чим, позивач вважає, що спірний правочин підлягає визнанню недійсним.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України, зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Приписами ст. 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як унормовано ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 ЦК України).

Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов'язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільного права може бути зокрема, визнання правочину недійсним.

Згідно вимог ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст.203 ЦК України.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити Цивільному Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно з ч. 1 ст. 92 ЦК України, юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Частиною 1 статті 238 ЦК України передбачено, що представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє.

Як встановлено судом, з боку Споживчого товариства «Діамед» спірний правочин підписано головою правління позивача ОСОБА_5, що діяв на підставі статуту.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про споживчу кооперацію» споживча кооперація в Україні - це добровільне об'єднання громадян для спільного ведення господарської діяльності з метою поліпшення свого економічного та соціального стану. Вона здійснює торговельну, заготівельну, виробничу та іншу діяльність, не заборонену чинним законодавством України, сприяє соціальному і культурному розвитку села, народних промислів і ремесел, бере участь у міжнародному кооперативному русі.

Споживчий кооператив (споживче товариство) визначений у ст. 2 Закону України «Про кооперацію» як кооператив, який утворюється шляхом об'єднання фізичних та/або юридичних осіб для організації торговельного обслуговування, заготівель сільськогосподарської продукції, сировини, виробництва продукції та надання інших послуг з метою задоволення споживчих потреб його членів.

У ст. 5 Закону України «Про споживчу кооперацію», ч. 2, 3 ст. 111 Господарського кодексу України закріплено, що первинною ланкою споживчої кооперації є споживче товариство - самостійна, демократична організація громадян, які на основі добровільності членства, майнової участі і взаємодопомоги за місцем проживання або роботи об'єднуються для спільного господарювання з метою поліпшення свого економічного і соціального стану. Основним документом, що регулює діяльність споживчого товариства, є статут. Споживче товариство вважається створеним, визнається юридичною особою і може здійснювати господарську та іншу діяльність з дня його державної реєстрації.

Згідно з положеннями ст. 15 Закону України «Про кооперацію» та ст. 7 Закону України «Про споживчу кооперацію» вищим органом управління кооперативу є загальні збори членів кооперативу, до компетенції яких належить, зокрема, прийняття рішень щодо володіння, користування та розпорядження майном, та можуть бути віднесені інші питання діяльності кооперативу.

Кожний член користується на загальних зборах споживчого товариства правом одного голосу незалежно від розміру внесеного ним пайового внеску, і це право не може бути передано іншим особам. Про дату, місце, час проведення та порядок денний загальних зборів члени кооперативу повинні бути повідомлені не пізніше ніж за 10 днів до визначеного строку їх проведення. Загальні збори членів кооперативу правомочні вирішувати питання, якщо на них присутні більше половини його членів. Рішення загальних зборів членів (зборів уповноважених) кооперативу з більшості питань приймаються простою більшістю голосів членів (уповноважених) кооперативу, присутніх на його загальних зборах (окрім питань, вирішення яких відповідно до закону потребує кваліфікованої більшості).

Згідно п. 1.1.-1.2. Статуту Споживчого товариства «Діамед», затвердженого загальними зборами СТ «Діамед», зареєстрованого Ленінградською районною державною адміністрацією м. Києва за №5272 від 30.10.1998 року (чинного на момент укладання спірного правочину а.с. 15-21 том 1) Споживче товариство «Діамед» є самостійною організацією громадян, які на основі добровільності членства і взаємодопомоги об'єдналися для спільного ведення господарської діяльності. Членами товариства є ОСОБА_5, ОСОБА_8 та ОСОБА_9.

Відповідно до п.п. 5.1, 5.2 Статуту СТ «Діамед» вищим органом управління товариством є загальні збори. Для їх роботи обирається голова та секретар зборів, інші робочі органи. У загальних зборах мають право брати участь усі члени товариства. Загальні збори скликаються правлінням споживчого товариства в міру необхідності, але не рідше одного разу на рік. Про дату, місце, час проведення та порядок денний зборів пайовики повинні бути сповіщені не пізніше ніж за сім днів до призначеного строку їх проведення.

За змістом п.п. 5.3, 5.4, 5.5 Статуту СТ «Діамед» кожний член споживчого товариства, в тому числі і колективний, користується на загальних зборах товариства правом одного голосу, незалежно від розміру внесеного пайового внеску, і це право не може бути передано іншим особам. До компетенції загальних зборів належить: прийняття (затвердження) статуту товариства; визначення основних напрямків діяльності товариства і затвердження його планів та звітів про їх виконання; внесення змін та доповнень до статуту товариства; обрання та викликання членів виконавчого органу та ревізійної комісії, порядку розподілу прибутку, визначення порядку покриття збитків; визначення розмірів вступного та обов'язкових пайових внесків; створення, реорганізація та ліквідація дочірніх підприємств, філій та представництв, затвердження їх статутів і положень; винесення рішень про притягнення до майнової відповідальності посадових осіб товариства, затвердження правил процедури та інших внутрішніх документів товариства; прийняття рішення припинення діяльності товариства та визначення ліквідаційної комісії; затвердження ліквідаційного балансу. Загальні збори визнаються повноважними, якщо в їх роботі беруть участь не менше 50% членів товариства. Рішення загальних зборів приймаються більшістю у 3/4 голосів членів, які беруть учать в зборах з таких питань: зміна статуту товариства, прийняття рішення про створення (припинення) діяльності дочірніх підприємств, філій, представництв товариства; прийняття рішення про припинення діяльності товариства. По решті питань рішення приймаються простою більшістю голосів членів товариства, які беруть участь у зборах.

З урахуванням положень Статуту товариства- позивача, приписів ст. ст. 15 Закону України «Про кооперацію», ст. 7 Закону України «Про споживчу кооперацію» та 98 ЦК України загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що передані загальними зборами до компетенції виконавчого органу.

Разом з цим, відповідно до ст. 16 Закону України «Про кооперацію» виконавчим органом кооперативу є правління, яке очолює голова, повноваження якого визначаються статутом кооперативу. Виконавчий орган підзвітний вищому органу управління кооперативу і несе перед ним відповідальність за ефективність роботи кооперативу. У кооперативі, до складу якого входить менше ніж 10 членів, обирається лише голова кооперативу. Виконавчий орган кооперативу, зокрема, здійснює управління кооперативом у період між загальними зборами членів кооперативу, забезпечує виконання їх рішень; укладає угоди між кооперативом та іншими особами; діє від імені кооперативу в межах, передбачених статутом кооперативу. Виконавчий орган може бути наділений іншими повноваженнями, визначеними вищим органом управління кооперативу або статутом кооперативу.

Аналогічні положення закріплені і у п. 5.6., 5.7 Статуту Споживчого товариства «Діамед», згідно яких правління споживчого товариства є виконавчо-розпорядчим органом, відповідальним перед загальними зборами пайовиків, здійснює керівництво поточною господарською та соціальною діяльністю товариства; роботою правління керує Голова правління, який призначається загальними зборами строком на п'ять років і має право серед іншого укладати будь-які угоди та інші юридичні акти, видавати доручення, розпоряджатися майном та коштами товариства та здійснювати інші дії, спрямовані на досягнення цілей товариства.

З поданих сторонами документів, судом встановлено, що згідно з наказом №1 від 01.10.2013 року ОСОБА_5 приступив до виконання обов'язків голови правління СТ «Діамед» з 01.10.2013 та обіймав цю посаду станом на 09.01.2014.

Повідомленням від 19.12.2013 року, підписаним головою правління ОСОБА_5 та скріпленим печаткою товариства, Споживче товариство «Діамед» повідомило під розписку членів товариства ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про проведення 09.01.2014 року позачергових загальних зборів членів товариства, які скликалися за ініціативою голови правління ОСОБА_5, із зазначенням адреси їх проведення та порядку денного.

09.01.2014 року відбулись позачергові Загальні збори членів Споживчого товариства «Діамед», оформлені Протоколом №09/01-1 (а.с. 223 том 1), за результатами яких було прийнято рішення про заборону голові правління, будь-яким іншим представникам позивача укладати та підписувати від імені позивача будь-які договори відступлення права вимоги на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діамед», так як укладення договорів відступлення права вимоги може призвести до несприятливих тяжких економічних наслідків для позивача. У разі ж укладення таких договорів, вони визнаються такими, що укладені з перевищенням повноважень з боку голови правління СТ «Діамед» чи інших представників, що їх підписали та їх зміст не відповідатиме внутрішній волі товариства.

Враховуючи приписи чинного законодавства та Статуту СТ «Діамед» слід вважати, що вищезазначені рішення загальних зборів учасників були прийняті у межах компетенції загальних зборів членів СТ «Діамед», як вищого органу управління товариством, що має право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що передані загальними зборами до компетенції виконавчого органу. Тобто загальні збори, приймаючи рішення щодо володіння, користування та розпорядження майном (у тому числі майновими правами), мають право заборонити укладати певні правочини щодо належного товариству майна (майнових прав) виконавчо-розпорядчому органу та голові правління, які є відповідальними перед загальними зборами та повинні забезпечити виконання рішень загальних зборів.

Правомірність зазначеного рішення, оформленого протоколом №09/01-1 від 09.01.2014 року встановлена також рішенням Господарського суду Миколаївської області від 07.05.2015 року у справі №915/254/15, яке залишене без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду віл 27.08.2015 року та постановою Вищого господарського суду України від 30.11.2015 року.

З урахуванням зазначеного місцевий господарський суд у даній справі дійшов вірного висновку, що при укладенні договору про відступлення права вимоги №16/1 від 09.01.2014 року голова правління Споживчого товариства «Діамед» - ОСОБА_5 діяв з перевищенням повноважень, передбачених статутом та діючим законодавством України, враховуючи існування прямої заборони загальних зборів учасників Споживчого товариства «Діамед» щодо укладення такого правочину, що свідчить про порушення ч. 2 ст. 203 Цивільного кодексу України, згідно з приписами якої особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Згідно з ч. 1 ст. 241 Цивільного кодексу України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Відповідно до п. 3.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» від 29 травня 2013 року №11 наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.).

На підтвердження схвалення Споживчим товариством «Діамед» спірного правочину, представником відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Діамед» до суду першої інстанції під час повторного розгляду справи, 09.09.2015 року були надані письмові пояснення (а.с. 192-195 том 2), в яких відповідач зазначає, що 10.01.2014 року після підписання спірного правочину представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Діамед» наручно отримав від позивача лист-схвалення щодо укладання Головою правління СТ «Діамед» ОСОБА_5 договору відступлення №16/1 від 09.01.2014 року та протокол загальних зборів учасників Споживчого товариства «Діамед» №10/01-02 від 10.01.2014 року, яким оформлені рішення учасників позивача про схвалення спірного договору та скасування рішення загальних зборів Споживчого товариства «Діамед» від 09.01.2014 року, оформлених протоколом №09/01-1 від 09.01.2014 року. Копії листа-схвалення та протоколу загальних зборів СТ «Діамед» №10/01-02 від 10.01.2014 року додано відповідачем до своїх письмових пояснень (а.с. 196-199 том 2). Відтак, відповідач (апелянт) стверджує, що спірний договір був схваленим Споживчим товариством «Діамед», що свідчить про те, що договір про відступлення права вимоги №16/1 від 09.01.2014 року, укладений між Споживчим товариством «Діамед» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Діамед», відповідає вимогам чинного законодавства та дійсній волі сторін, а тому відсутні підстави для визнання його недійсним.

Однак, дослідивши представлені відповідачем докази в сукупності з іншими обставинами справи та відповідними документами, колегія суддів не може прийняти подані відповідачем документи, як достовірні та належні докази схвалення позивачем вчинення спірного правочину, з огляду на те, що з наявних в матеріалах справи нотаріально посвідчених заяв (а.с. 86 том 3) осіб, які станом на 10.01.2014 року були учасниками товариства: ОСОБА_10 та ОСОБА_6, вбачається, що дані особи, як учасники товариства, не брали участь у загальних зборах, які оформлені протоколом від 10.01.2014 року №10/01-2 та не голосували по питанням порядку денного. Окрім того, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованим посилання відповідача на те, що неможливість подання даних документів під час першого розгляду справи була зумовлена корпоративними спорами між учасниками Споживчого товариства «Діамед», внаслідок яких ОСОБА_5 не мав доступу до даних документів, оригінали яких зберігаються у товаристві, оскільки як вбачається із листа-схвалення б/н від 10.01.2014 року (а.с. 196 том 2) даний лист датований 10.01.2014 року та адресований Товариству з обмеженою відповідальністю «Діамед», яке отримало його в особі представника за дорученням ОСОБА_7 саме 10.01.2014 року (що вбачається із відповідного запису представника на другому аркуші листа). Таким чином, слід вважати, що даний лист погодження станом на момент звернення позивача з позовом до суду - 08 липня 2014 року, вже був у наявності відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Діамед», що окрім того підтверджує і сам відповідач у своїх поясненнях (а.с. 193 том 2), тобто відповідач, апелянт у справі, мав змогу та повинен був надати зазначені докази на підтвердження своїх заперечень проти позовних вимог як у суді першої інстанції, так і під час апеляційного та касаційного перегляду судових рішень, однак зазначені докази останній не надав, та не повідомив суд про їх існування. Факт існування доказів схвалення станом на момент подання позову до суду є сумнівним у зв'язку також з тим, що у своїх додаткових запереченнях на позов від 18.02.2015 року (а.с. 16 том 2), так само як і в апеляційній та касаційній скаргах (а.с. 51, 125 том 2) Товариство з обмеженою відповідальністю «Діамед» заперечувало проведення 09.01.2014 року загальних зборів учасників Споживчого товариства та відповідно легітимність прийнятих на них рішень, однак у поданих запереченнях відповідач жодним чином не посилається на лист-схвалення Споживчим товариством «Діамед» спірного правочину та не посилається на рішення загальних зборів учасників споживчого товариства від 10.01.2014 року, оформлених протоколом №10/01-2 від 10.01.2014 року, якими серед іншого було скасоване попереднє рішення загальних зборів учасників СТ «Діамед» від 09.01.2014 року, хоча такі документи, як стверджує відповідач, у нього знаходились ще починаючи з 10.01.2014 року.

При цьому, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду звертає увагу на те, що у період підписання спірного договору та протягом строку розгляду справи ОСОБА_5, як генеральний директор ТОВ «Діамед» видає ОСОБА_7 довіреності представляти інтереси (з правом підпису) ТОВ «Діамед» та як голова правління Споживчого товариства «Діамед» видає представнику ОСОБА_7 довіреності представляти інтереси СТ «Діамед». Отже, ОСОБА_5 і ОСОБА_7 у січні 2014 року діяли від імені ТОВ «Діамед» та СТ «Діамед» одночасно.

Окрім того, слід зазначити, що матеріалами справи доводиться, що 10.01.2014 року відбулись ще одні загальні збори учасників Споживчого товариства «Діамед», скликані учасниками товариства - ОСОБА_8 та ОСОБА_9, на яких були прийняті рішення, оформлені протоколом №1 від 10.01.2014, про звільнення з посади голови правління ОСОБА_5 з 11.01.2014 в зв'язку з неналежним виконанням покладених на нього статутом обов'язків; про обрання головою правління товариства ОСОБА_9; ревізором товариства обрати ОСОБА_8; про зміну місцезнаходження товариства на адресу: м.Київ, вул.Григоровича-Барського, 5; про введення посади виконавчого директора товариства; про внесення відповідних змін до статуту товариства, шляхом викладення його в новій редакції; затверджено нову редакцію статуту Споживчого товариства «Діамед»; доручено голові правління підписати нову редакцію статуту. Вказані рішення загальних зборів учасників, оформлені протоколом №1 від 10.01.2014 року, були оскаржені ОСОБА_11 у судовому порядку та скасовані рішенням Господарського суду Миколаївської області від 22.10.2014 року у справі №915/1296/14, яке залишене без змін постановою Вищого господарського суду України від 07.04.2015 року, у зв'язку з порушенням порядку скликання даних позачергових загальних зборів.

Враховуючи зазначені обставини, прийняття учасниками споживчого товариства рішення про погодження укладення головою правління ОСОБА_5 договорів відступлення, оформленого протоколом №10/01-02 від 10.01.2014 року, є суперечливим, оскільки того ж дня цими ж учасниками товариства було прийнято інше рішення про звільнення ОСОБА_5 з посади голови правління товариства у зв'язку з неналежним виконанням покладених на нього статутом обов'язків, а напередодні - 09.01.2014 року, прийнято рішення про заборону на вчинення головою правління правочинів відступлення права вимоги.

Колегія суддів зазначає, що згідно ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обґрунтованому розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 року у справі «Луценко проти України», заява №30663/04 зазначено, що оцінюючи чи було все відповідне провадження в цілому справедливим, слід взяти до уваги якість існуючих доказів, і зокрема, те, чи породжують обставини, за яких вони були здобуті, які-небудь сумніви щодо їхньої достовірності і точності. У разі виникнення сумнівів стосовно достовірності певного джерела доказів відповідно зростає необхідність підтвердження його доказами з інших джерел.

Беручи до уваги наведене, а також те, що подані відповідачем лист-схвалення та протокол загальних зборів учасників Споживчого товариства «Діамед» №10/01-2 від 10.01.2014 року викликають у суду сумніви щодо їхньої достовірності і точності, враховуючи при цьому заперечення учасників споживчого товариства щодо проведення таких зборів від 10.01.2014 року, та відсутність інших доказів подальшого схвалення загальними зборами Споживчого товариства «Діамед» договору про відступлення права вимоги №16/1 від 09.01.2014 року, колегія суддів вважає правомірним висновок Господарського суду міста Києва про те, що спірний договір укладено від імені голови правління Споживчого товариства «Діамед» ОСОБА_5 з перевищенням наданих повноважень і доказів подальшого схвалення даного правочину споживчим товариством матеріали справи не містять. З урахуванням викладеного апеляційний господарський суд вважає обґрунтованим визнання судом недійсним договору про відступлення права вимоги №16/1 від 09.01.2014 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Діамед» та Споживчим товариством «Діамед» на підставі ст. 203, 215, 241 ЦК України.

Разом з цим, апеляційний господарський суд вважає вірним відмову суду першої інстанції у задоволенні заяви Споживчого товариства «Діамед», підписаною ОСОБА_5, про відмову від позову з наступних підстав.

Згідно зі ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Відповідно до ст. 78 Господарського процесуального кодексу України відмова позивача від позову викладається в адресованій господарському суду письмовій заяві, що долучається до справи. До прийняття відмови позивача від позову або до затвердження мирової угоди сторін господарський суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи є повноваження на вчинення цих дій у представників сторін. Про прийняття відмови позивача від позову господарський суд виносить ухвалу, якою одночасно припиняє провадження у справі.

Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Споживче товариство «Діамед» з 20.07.2015 року знаходиться в стані припинення, ОСОБА_6 - є головою комісії з припинення (ліквідатор). Матеріалами справи підтверджується, що хоча ОСОБА_5 і були оскаржені в судовому порядку рішення загальних зборів учасників Споживчого товариства «Діамед» про звільнення його з посади Голови правління споживчого товариства, однак доказів оскарження та скасування рішень загальних зборів учасників товариства, яким ОСОБА_6 була обрана головою комісії з припинення юридичної особи-позивача матеріали справи не містять.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 105 Цивільного кодексу України учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється. Виконання функцій комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) може бути покладено на орган управління юридичної особи. До комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється.

З урахуванням викладеного, повноваження управління юридичної особи позивача при ліквідації останнього наділений саме ліквідатор, відтак суд першої інстанції правомірно відхилив заяву про відмову від позову голови правління СТ «Діамед», як таку, що подана не уповноваженою особою від імені позивача.

За таких обставин, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 19.10.2015 року відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а відтак передбачених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Враховуючи вимоги ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати за перегляд рішення в апеляційній інстанції покладається на апелянта (відповідача у справі).

Керуючись ст. 49, 99, 101, 102, п.1 ч. 1 ст. 103, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Діамед» на рішення Господарського суду міста Києва від 19.10.2015 року у справі №910/13709/14 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 19.10.2015 року у справі №910/13709/14 залишити без змін.

3. Справу №910/13709/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст. ст. 107-111 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді В.Г. Суховий

А.О. Мальченко