ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

21.06.2016 р. Справа№ 5015/2950/12

Суддя Ділай У.І. розглянувши заяву ОСОБА_1 міського комунального підприємства Львівтеплоенерго, м. Львів

про: розстрочку виконання судового рішення у справі № 5015/2950/12

за позовом: Дочірньої компанії Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України, м. Київ

до відповідача: ОСОБА_1 міського комунального підприємства Львівтеплоенерго, м. Львів

про: стягнення 24 284 944,77 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: не зявився

від відповідача (заявник): ОСОБА_2 юрисконсульт (довіреність б/н від 30.09.2013р.)

встановила:

07.06.2016р. на адресу суду надійшла заява б/н від 01.06.2016р. (вх. № 3054/16 від 02.06.2016р.) ОСОБА_1 міського комунального підприємства Львівтеплоенерго про розстрочку виконання рішення суду від 18.09.2012р. у справі № 914/2950/15.

Ухвалою суду від 09.06.2016р. розгляд вказаної заяви призначено на 21.06.2016р.

Позивач у судове засідання 21.06.2016р. явку повноважного представника не забезпечив, проте, направив письмові заперечення на заяву про розстрочку виконання рішення, зазначивши, що боржник звертається в четвертий раз до суду із такою заявою; боржником не надано належних доказів, які б свідчили про фактичну неможливість виконання судового рішення.

У судовому засіданні 21.06.2016р. представник відповідача (заявника) підтримав вказану заяву, просив її задоволити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, повно, всебічно і об'єктивно з'ясувавши обставини в їх сукупності, дослідивши наявні в матеріалах докази судом встановлено наступне.

Рішенням господарського суду Львівської області від 18.09.2012р. часктово задоволено позовні вимоги Дочірньої компанії Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України до відповідача ОСОБА_1 міського комунального підприємства Львівтеплоенерго та присуджено до стягнення з відповідача 21 772 632,51 грн. основного боргу, 1 151 567,60 грн. пені, 163 344,31 грн. інфляційних та 703 871,38 3% річних, всього 23 791 415,80 грн.; 64 380,00 грн. судового збору.

01.10.2012р. на примусове виконання вищевказаного рішення судом видано наказ.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 27.08.2015р. було частково задоволено заяву ЛМКП «Львівтеплоенерго» та вирішено розстрочити виконання рішення господарського суду Львівської області від 28.04.2011р. по справі №5015/2051/11 на 7 місяців шляхом стягнення 17356,47 грн. щомісячно з 01 жовтня 2015 року по 30 квітня 2016 року та стягнення 1 961 280,64 грн. в травні 2016 року (після закінчення опалювального сезону).

Згідно вказаної ухвали ЛМКП «Львівтеплоенерго» було проведено наступні оплати: 17356,47 грн. згідно платіжного доручення №3024, 17356,47 грн. згідно платіжного доручення №3025.

07.06.2016р. на адресу суду надійшла заява б/н від 01.06.2016р. (вх. № 3054/16 від 02.06.2016р.) ОСОБА_1 міського комунального підприємства Львівтеплоенерго про розстрочку виконання рішення суду від 18.09.2012р. у справі № 914/2950/15.

Як зазначено у заяві про розстрочку виконання рішення, товариство перебуває у складному фінансовому становищі, що значно утруднює виконання рішення суду.

ЛМКП «Львівтеплоенерго» є монополістом з надання послуг опалення та гарячого водопостачання, зупинення діяльності підприємства через фінансовий тягар спричинений примусовим виконанням рішення (в зв'язку і одночасним проведенням виконавчих дій на користь ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» та ПАТ НАК «Нафтогаз України») є недопустимим.

При цьому, ЛМКП «Львівтеплоенерго» проводить усі можливі заходи щодо стягнення заборгованості за надані послуги з опалення га гарячого водопостачання, і як наслідок планує отримати від боржників кошти, які будуть спрямовані на погашення заборгованості перед ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України».

За твердженням заявника, оплатити залишок боргу у підприємства немає можливості в зв'язку із скрутним матеріальним становищем. Проведення виконавчих дій, накладення стягнення на майно підприємства унеможливлює його господарську діяльність, що створить реальну загрозу банкрутства останнього, що в свою чергу призведе до аварійної ситуації в опалювальний період.

Як зазначив боржник, тариф на послуги з теплопостачання та централізованого опалення, що діє у м. Львові, є економічно необґрунтованим. ЛМКП «Львівтеплоенерго» не те, що не отримує прибутку від здійснення своєї діяльності, а й не покриває фактичної виробничої собівартості виробленої теплової енергії та наданих послуг. Нерегулярно з бюджету отримується субвенція на погашення заборгованості з річниці в тарифах у зв'язку із невідповідністю фактичної вартості теплової енергії тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування. Проте, така субвенція, спрямована лише на покриття затрат на вироблення теплової енергії та надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання для категорії «населення». Тобто, не відшкодовується різниця в тарифах. затверджених для категорії споживачів «бюджетні органи/установи/організації», прибуток підприємство, відповідно, також не отримує.

Підприємство неодноразово зверталося до відповідних державних органів з проханням коригування діючих тарифів, для досягнення ними хоча б рівня беззбитковості. У 2015 році ціна на газ для виробництва теплової енергії лише для населення зросла у 2.29 рази. У зв'язку із цим, підприємство не має змоги вчасно розраховуватися за поставлений державною компанією газ, і через збитковість затверджених державою тарифів, змушене нести непомірні додаткові витрати: сплачувати на користь позивача десятки мільйонів гривень пені, інфляційних втрат, 3 % річних, а також сплачувати, відповідно, мільйони гривень виконавчого збору на користь державної виконавчої служби.

За повідомленням відповідача, для уникнення банкрутства теплопостачальних підприємств, у зв'язку з ситуацією, що склалася, було запроваджено на законодавчому рівні процедуру погашення заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу". Виконавчі провадження було зупинено на підставі попередньої редакції ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Проте, у травні 2015 року до Закону України «Про виконавче провадження» було внесено зміни: не зупиняються виконавчі провадження стосовно стягнення заборгованості на користь НАК «Нафтогаз України» та її дочірніх компаній.

На даний момент одночасно відновлено усі виконавчі провадження, зокрема, Відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГУЮ у Львівській області, Відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України. По даних виконавчих провадженнях арештовано усі рахунки ЛМКП «Львівтеплоенерго» в банківських установах, винесено постанови про арешт майна та заборону його відчуження. На підтвердження надано копії постанов про арешт коштів боржника та постанови про відкриття виконавчою провадження, винесені в 2016 році.

На думку відповідача, одночасне проведення виконавчих дій по всіх провадженнях може суттєво вплинути на фінансовий стан підприємства, яке надає послуги з теплопостачання та гарячого водопостачання у м. Львові.

Позивач заперечив проти заяви боржника про розстрочку виконання рішення суду від 18.09.2012р. у справі № 914/2950/15, зазначивши наступне.

Звертаючись в четвертий раз до суду із заявою про надання розстрочки виконання рішення, боржник, посилаючись на ті ж самі обставини, які були вже предметом розгляду в суді, тільки затягує виконання рішення суду.

Твердження боржника про те, що невідповідність тарифів на послуги теплопостачання їх собівартості та наявність дебіторської заборгованості населення за спожиту теплову енергію перед ЛМКП «Львівтеплоенерго» не є тим доказом, що підтверджує наявність обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, та встановлюють фінансову неспроможність боржника.

Самі по собі фінансові труднощі підприємства не свідчать про те, що боржник не може виконати рішення суду. В той же час наведені боржником підстави для розстрочки виконання судового рішення, а саме: тяжкий, на його думку, фінансовий стан, невідповідність тарифів на послуги теплопостачання їх собівартості, наявність заборгованості перед ним інших осіб, арешт рахунків не є тими виключними обставинами, які б давали підстави для розстрочки виконання судового рішення.

Боржником не надано належних доказів, які б свідчили про фактичну неможливість виконання судового рішення (наприклад, банківських виписок про відсутність коштів на банківських рахунках та довідок про відсутність майна, на яке можна звернути стягнення та інше).

Позивач також звернув увагу на виняткові обставини, які склалися в ДК «Газ України» внаслідок несвоєчасної оплати боржниками заборгованості за спожитий природний газ.

На даний час основною проблемою нафтогазового сектору в Україні є величезне навантаження на державний бюджет через критичний фінансовий стан, який в свою чергу пов'язаний з великим обсягом заборгованості в галузі як споживачів газу перед постачальниками, так і постачальників перед власниками газу.

ДК «Газ України» не є газовидобувною компанією. Інших джерел погашений заборгованості за спожитий природний газ, ніж її стягнення в судовому порядку з своїх контрагентів у ДК «Газ України» не існує.

Кошти, що надходять до ДК «Газ України», перераховуються до Державного бюджету України, а також спрямовуються на погашення державного боргу перед іноземними постачальниками за поставлений природний газ.

За твердженням позивача, невиконання зазначеного вище рішення суду суттєво суперечить інтересам держави, порушує встановлений законом порядок здійснення правосуддя в Україні й спричиняє перепони своєчасному поповненню державного бюджету.

Також позивач зазначив, що відповідно до постанови КМУ від 04.03.2015р. № 83 ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» є об'єктом державної власності, що має стратегічне значення для економіки і безпеки держави.

При прийнятті ухвали суд виходив із наступного.

Відповідно до вимог ст. 121 ГПК України, при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора чи його заступника і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Також, підставою для розстрочки виконання рішення суду можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк встановлений господарським судом. Вказана заява розглядається за правилами ГПК України, тому заявник повинен надати докази наявності обставин, що передбачені ст. 121 ГПК України.

Крім того, у п. 7.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.12 № 9 „Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України, зазначено, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому, слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

При цьому, господарський суд на підставі статті 121 Господарського процесуального кодексу України має право за заявою сторони, державного виконавця, за поданням прокурора чи його заступника або за власною ініціативою у виняткових випадках залежно від обставин справи відстрочити, розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Вказана частина статті визначає процесуальну можливість вирішення питань, пов'язаних із проблемами, що виникають під час виконання рішення господарського суду. У процесі виконання рішення ймовірне виникнення обставин, що ускладнюють виконання чи роблять його неможливим. ГПК України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання. Тому суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами ст. 43 ГПК.

Таким чином, в основу судового акту про надання, зокрема, розстрочки виконання рішення суду, має бути покладений обґрунтований висновок про наявність обставин, що ускладнюють чи роблять неможливим його виконання. З цією метою, під час вирішення питання про розстрочку виконання рішення, суд повинен враховувати матеріальні інтереси обох сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

Розстрочка виконання рішення суду означає виконання його частинами, встановленими судом, з певним інтервалом у часі. Розстрочка має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувачів і боржників.

Заявником не подано будь-яких доказів на обґрунтування розстрочки виконання рішення суду, не підтверджено жодних обставин, які б перешкоджали чи унеможливлювали виконання рішення суду. Наведені у заяві про відстрочку виконання рішення суду обставини не свідчать про неможливість виконання рішення суду.

Значне протермінування виконання відповідачем своїх зобовязань істотно порушує права та інтереси позивача.

Крім того, доводи відповідача судом до уваги не приймаються, оскільки різниця в тарифах та значна кількість виконавчих проваджень, за якими боржником є відповідач, не звільняє відповідача від виконання зобов'язань щодо оплати заборгованості.

Відповідно до ч. 1 ст. 96 Цивільного кодексу України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Відповідач як юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями і така відповідальність не може ставитися у залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб.

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно якої "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру..", а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи. Крім того, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв'язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого невиконання.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежить, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом.

Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом'якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання відстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер.

Із підстав, умов та меж надання відстрочки виконання судового рішення слідує, що безпідставне надання відстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Питання щодо надання відстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі. Таким чином, необхідною умовою задоволення заяви про надання відстрочки виконання рішення суду є з'ясування факту дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати як доводи позивача так і заперечення відповідача, а також дотримуватися розумно встановленого строку відстрочки.

Рішення суду набрало законної сили 01.10.2012р. Відповідачу надавалась відстрочка виконання рішення ухвалою від 14.09.2015р. ЛМКП «Львівтеплоенерго» належним чином графік платежів не виконав, оплативши лише 17356,47 грн. згідно платіжного доручення №3024 та 17356,47 грн. згідно платіжного доручення №3025, чим порушує майнові права позивача.

Зазначені відповідачем (заявником) в заяві обставини не є такими, що відповідають визначеним в ст.121 ГПК України обставинам при яких надається розстрочка виконання рішення. Відповідачем не доведено, яким чином вони ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Останнім також не наведено виняткових обставин, які б служили підставою для розстрочки виконання рішення в спірному випадку.

Фактично обставини, на які заявник (відповідач) посилається, лише вказують на несприятливість виконання рішення суду для нього у даний час та можливість настання для нього негативних наслідків у звязку з цим, а не на обставини, що унеможливлюють або утруднюють виконання рішення суду у даній справі.

Зважаючи на вказане, у суду відсутні підстави застосування права на розстрочку виконання рішення.

Враховуючи наведене, керуючись вимогами ст.ст. 86, 121 ГПК України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 міського комунального підприємства Львівтеплоенерго розстрочку виконання судового рішення від 18.09.2012р. у справі № 5015/2950/12 відмовити.

Суддя Ділай У.І.