ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"22" червня 2016 р.Справа № 916/903/16

За позовом: Южненської міської ради Одеської області;

до відповідача: Публічного акціонерного товариства "Автотранспортне підприємство - 15142";

про стягнення 165 437,48 грн.

Суддя Щавинська Ю.М.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 довіреність № 168/04-01-14 від 29.10.2014р.;

від відповідача: ОСОБА_2 - довіреність № б/н від 04.05.2016 р.

У судовому засіданні було оголошено перерву відповідно до ст. 77 ГПК України.

СУТЬ СПОРУ: Южненська міська рада Одеської області звернулася до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Автотранспортне підприємство - 15142", в якій, згідно заяви про збільшення розміру позовних вимог від 30.05.2016р. (а.с.100), просить суд стягнути з відповідача заборгованість у сумі 165 437,48 грн., з яких 129 171,22 грн. заборгованість по орендній платі; 31 605,98 грн. інфляційних втрат; 4 660,28 грн. 3 % річних, а також витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем прийнятих на себе за договорами оренди земельних ділянок №78 та №79 від 10.12.2002р. зобовязань.

Як вказує позивач, договір оренди землі №79 від 10.12.2002р. було розірвано рішенням господарського суду Одеської області від 17.01.2014р. в рамках справи №916/1893/13, а договір оренди землі №78 від 10.12.2002р. було розірвано рішенням господарського суду Одеської області від 11.03.2014р. в рамках справи № 916/1902/13 і із зобовязанням повернути земельні ділянки, що були предметом вказаних договорів.

При цьому, на думку Южненської міської ради Одеської області, відповідач був зобовязаний сплачувати орендну плату за цими договорами до моменту остаточної державної реєстрації припинення права оренди, оскільки, з огляду на норми ч.1 ст.2 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, ст. 125 Земельного кодексу України та ст. 6 Закону України „Про оренду землі, договір №78 втратив чинність 26.03.2015р., а договір оренди № 79 від 10.12.2002р., в свою чергу, 02.04.2015р.

Позивач зауважує, що відповідно до даних Державного агентства земельних ресурсів України 01.01.2015р. було проведено індексацію нормативної грошової оцінки земель, згідно якої коефіцієнт станом на вищевказану дату становить 1,249.

Позивач вказує, що відповідач зобовязаний був внести орендну плату за 2015р. з урахуванням зазначеного коефіцієнту, а саме за договором оренди № 78 від 11.12.2002р. за період з 01.01.2015р. по 26.03.2015р. у сумі 8 882,70 грн., за договором № 79 за період з 01.01.2015р. по 02.04.2015р. у розмірі 120 288,52 грн.

Крім того, на вказану заборгованість позивачем згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України було нараховано 3 % річних та інфляційні втрати у розмірах, що заявлені до стягнення, станом на 4.03.2016р.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 11.04.2016р. було порушено провадження у справі №916/903/16 із призначенням до розгляду в засіданні суду.

В засіданні суду 30.05.2016р. представником позивача було надано письмові пояснення по справі (а.с.98), згідно яких останній просив залучити до участі у справі Державну податкову інспекцію у м. Южному Головного управління ДФС в Одеській області в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, у задоволенні якого судом в засіданні суду 30.05.2016р.було відмовлено з огляду на його необґрунтованість.

Крім того, у вказаному судовому засіданні представником позивача було надано заяву про забезпечення позову (а.с.99), згідно якого Южненська міська рада просить суд накласти арешт на суму позову на всі банківські рахунки відповідача. При цьому вказаною заявою позивач просив відстрочити йому оплату судового збору за її подання.

Представник позивача також надав заяву про збільшення позовних вимог в частині інфляційних та річних, розрахувавши їх станом на 30.05.2016р.

Водночас, представником відповідача було надано відзив на позовну заяву (а.с.107-109), згідно якого останній, заперечуючи проти задоволення позову та посилаючись на вищевказані рішення господарського суду Одеської області у справах № 916/1893/13 та №916/1902/13, вказує що договори, згідно яких позивач має намір стягнути заявлену заборгованість, є розірваними.

Відтак, вважає, що у Южненської міської ради відсутні правові підстави для нарахування орендної плати за земельну ділянку, 3% річних та інфляційних втрат, а посилання останньої на те, що договір оренди є припиненим з моменту державної реєстрації є безпідставним та таким, що не відповідає приписам чинного законодавства.

В судовому засіданні 30.05.2016р. представник позивача під час розгляду справи по суті в повному обсязі підтримав заявлені позовні вимоги з урахуванням збільшення їх розміру, наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача в свою чергу просив суд відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог з підстав, що викладені у відзиві на позов.

Ухвалою суду від 30.05.2016р. строк розгляду справи за клопотанням представника відповідача було продовжено на пятнадцять днів та у звязку із необхідністю додаткового витребування та дослідження доказів, розгляд справи було відкладено на 15.06.2016р.

В засіданні суду 15.06.2016р. представник позивача надав суду оригінал платіжного доручення щодо сплати судового збору за подання заяви про забезпечення позову (а.с.121), а також наполягав на її задоволенні.

Представник відповідача заперечував проти задоволення вказаної заяви, просив суд відмовити у її задоволенні.

Суд, розглянувши заяву про забезпечення позову, відмовив у її задоволенні, з огляду на відсутність жодних доказів в її обґрунтування.

В судовому засіданні 15.06.2016р. у звязку із необхідністю додаткового дослідження доказів, було оголошено перерву до 22.06.2016р.

В засіданні суду 22.06.2016р. представники сторін в повному обсязі підтримали свої правові позиції, що були викладені ними раніше.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, надані в ході розгляду справи, суд встановив:

Як вбачається з матеріалів справи, 10.12.2002р. між Южненською міською радою Одеської області та ВАТ „Автотранспортне підприємство 15142, правонаступником якого є відповідач, був укладений договір оренди земельної ділянки площею 0,2930 га, яка знаходиться за адресою: Одеська область, м. Южне, вул. Комунальна, 3. Даний договір зареєстрований у Южненському міському відділі земельних ресурсів за № 78 (а.с.17-22).

В подальшому сторони договору №78 від 10.12.2002р. визначили розмір орендованої земельної ділянки 0,279 га (а.с.23).

28.03.2011р. сторонами було укладено доповнення №1/1 від 28.03.2011р. до договору оренди земельної ділянки, згідно якого сторони домовилися абзаци 1, 2 пункту 2.3 „Орендна плата розділу 2 „Умови договору викласти у такій редакції: „Орендна плата з 01.01.2011р. вноситься орендарем за земельну ділянку №1 площею 0,2260 га у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 25 055,81 грн. на рік" (а.с.25).

Згідно доповнення №1/2 від 28.03.2011р. до договору оренди земельної ділянки сторони домовилися пункт 2.3. „Орендна плата розділу 2 „Умови договору доповнити абзацом 10: „Орендна плата з 01.01.2011р. вноситься орендарем за земельну ділянку №2 площею 0,053 га у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 5875,92 грн. на рік (а.с.26).

Тобто, як встановлено судом, орендована за договором №78 земельна ділянка складається із двох земельних ділянок №1- площею 0,226 га, №2 площею 0,053 га.

Крім того, як свідчать матеріали справи, 10.12.2002 року між Южненською міською радою Одеської області та Відкритим акціонерним товариством „Автотранспортне підприємство-15142 був укладений договір оренди земельної ділянки, яка знаходиться в м. Южному Одеської області по вулиці Комунальній, 3, площею 3,485 гектарів. Даний договір зареєстрований у Южненському міському відділі земельних ресурсів за № 79 (а.с.27-31).

В подальшому до даного договору були внесені зміни, які полягали у зміні розміру земельної ділянки з 3,485 га до 3,438 га (а.с.33), та були укладені відповідні доповнення до договору (Доповнення № 1/1, № 1/2, № 1/3) (а.с.35-37), якими встановлювалися розміри орендної плати по кожній земельній ділянці окремо (ділянка № 1 - 2,9160 га, ділянка № 2 - 0,412 га, ділянка № 3 - 0,110 га).

Як встановлено судом, договір оренди землі №79 від 10.12.2002р. було розірвано рішенням господарського суду Одеської області від 17.01.2014р. в рамках справи №916/1893/13 (а.с.38-39), а договір оренди землі №78 від 10.12.2002р. було розірвано рішенням господарського суду Одеської області від 11.03.2014р. в рамках справи №916/1902/13 (а.с.40-43). Вказаними рішеннями відповідача було зобовязано повернути земельні ділянки, які були предметом вказаних договорів.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме витягів з державного реєстру речових прав (а.с.44-48), державна реєстрація припинення права оренди здійснювалася окрема по кожній земельній ділянці, як по договору №78, так і по договору №79.

Оскільки остаточно реєстрацію припинення було проведено щодо договору №78 26.03.2015р., а щодо договору №79 02.04.2015р., Южненська міська рада, враховуючи, що орендну плату за 2014 рік було стягнуто в адміністративному порядку, звернулася з позовом про стягнення орендної плати за період з 1.01.2015р. по 26.03.2015р. та 2.04.2015р. відповідно у сумі 129 171,22 грн. згідно розрахунку (а.с.54), нарахувавши також на вказану суму 3% річних та індекс інфляції станом на 30.05.2016р. (а.с.101-106).

Проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

В силу ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ст.1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Згідно ст.2 ГПК України, господарський суд порушує провадження у справі за позовами, зокрема, державних та інших органів, які звертаються до господарського суду у випадках, передбачених законодавчими актами України.

За змістом положень вказаних норм, правом на предявлення позову до господарського суду наділені, зокрема, органи місцевого самоврядування, а суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, субєктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд зясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорювання і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

При цьому, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Так, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Як вбачається з матеріалів справи, позовні вимоги Южненської міської ради Одеської області направлені на стягнення з Публічного акціонерного товариства "Автотранспортне підприємство - 15142" заборгованості за договором оренди земельної ділянки №78 від 11.12.2002р. за період з 01.01.2015р. по 26.03.2015р. у розмірі 8 882,70 грн. та заборгованості за договором оренди земельної ділянки № 79 за період з 01.01.2015р. по 2.04.2015р. у сумі 120 288,52 грн., з розбивкою по земельним ділянкам та відповідно інфляційних втрат та 3 % річних.

При цьому позивач, аргументуючи свою правомірність щодо нарахування вказаної заборгованості за вищевказані періоди вказує на те, що вказані договори є припиненими з моменту скасування їх державної реєстрації (державної реєстрації припинення права).

Разом з тим, позиція відповідача повністю суперечить вказаній аргументації та зводиться до того, що оскільки договори оренди земельних ділянок № 78 та № 79 від 11.12.2002р. є розірваними з 21.03.2014. та з 07.04.2014р., згідно рішень господарського суду Одеської області від 11.03.2014р. у справі № 916/1902/13 та від 17.01.2014р. у справі №916/1893/13, то підстави для нарахування заборгованості з орендної плати, 3 % річних та інфляційних втрат, відсутні.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Згідно до ст. 1 Закону України „Про оренду землі оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

У відповідності до ст. 13 вказаного закону договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Статтею 21 Закону України „Про оренду землі передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

При цьому, згідно приписів статті 288 Податкового кодексу України, підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є саме договір оренди такої земельної ділянки.

Відповідно до ст.31 Закону України „Про оренду землі договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.

Підстави та порядок припинення договору оренди землі шляхом його розірвання встановлені ст. 32 цього закону, відповідно дот якої на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Відповідно до п. 5 ст.188 Господарського кодексу України, якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Аналогічні приписи містять положення частини 3 статті 653 ЦК України, згідно якої, якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Як встановлено судом, договір оренди земельної ділянки від 10.12.2002 року, укладений між Южненською міською радою Одеської області та Відкритим акціонерним товариством „Автотранспортне підприємство 15142, що зареєстрований в Южненському міському відділі земельних ресурсів за № 79, було розірвано згідно рішення господарського суду Одеської області від 17.01.2014р. у справі № 916/1893/13 (а.с.38-39).

Приймаючи до уваги, що ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 07.02.2014р. апеляційну скаргу було повернуто без розгляду, вказане рішення набрало законної сили в порядку ст.85 ГПК України 28.01.2014р., з урахуванням чого договір оренди № 79 є розірваним саме з вказаної дати.

Одночасно, як встановлено судом, згідно рішення господарського суду Одеської області від 11.03.2016р. у справі № 916/1902/13 (а.с.40-43), було розірвано і договір оренди земельної ділянки № 78 від 10.12.2002р., що укладений між вищевказаними сторонами.

Вказане рішення набрало законної сили 28.03.2014р., а відтак саме з цієї дати вказаний договір є таким, що припинив свою дію.

Таким чином, приймаючи до уваги розірвання вказаних договорів ще у 2014р. а відтак і припинення будь-яких правовідносин між сторонами з цього приводу, зокрема, щодо сплати орендних платежів, у суду відсутні правові підстави для стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати, нарахованої на підставі вищевказаних договорів за період з 01.01.2015р. по 02.04.2015р. та з 01.01.2015р. по 26.03.2015р. відповідно.

Як наслідок, у суду відсутні і підстави для стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих позивачем.

При цьому, судом не приймаються до уваги посилання позивача щодо того, що договір оренди землі втрачає чинність з моменту скасування його державної реєстрації, з огляду на наступне.

По-перше, жодна з правових норм, на які посилається позивач, а саме: ч.1 ст.2 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, ст. 125 Земельного кодексу України та ст. 6 Закону України „Про оренду землі, не встановлюють іншого моменту припинення договору оренди землі, який було розірвано за рішенням суду.

По-друге, виходячи з визначення заявника у ст.2 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а також з урахуванням ч.4 ст. 3 цього Закону, згідно з якою будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, суд зазначає, що право та обовязок державної реєстрації припинення права оренди законом покладено саме на позивача.

Таким чином, позивач, зареєструвавши само речове право тільки 13.03.2015р., і тільки після цього припинення права, фактично штучно продовжував строк, протягом якого, вже після розірвання договору, речове право оренди було зареєстроване.

Суд також зазначає, що ст. 34 Закону України „Про оренди землі встановлює, що у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця. При цьому, у разі невиконання орендарем обов'язку щодо умов повернення орендодавцеві земельної ділянки орендар зобов'язаний відшкодувати орендодавцю завдані збитки.

Таким чином, Южненська міська рада, у випадку користування відповідачем земельними ділянками без належних підстав, не позбавлена права звернутися до суду із позовом щодо стягнення збитків за фактичне користування землею.

Крім того, не приймаються судом до уваги посилання позивача на постанови Одеського окружного адміністративного суду щодо стягнення з відповідача податкової заборгованості з орендної плати за землю за 2014р., тобто вже після розірвання договорів оренди №78, 79, оскільки, по-перше, як вбачається зі змісту рішень адміністративного суду, таке стягнення було здійснено за даними, зазначеними податковими деклараціями, тобто стосувалося стягнення податкового боргу. А, по-друге, суд зауважує, що, виходячи зі змісту ст.24 Закону України „Про оренду землі, саме на органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, покладено обовязок інформувати відповідний орган доходів і зборів про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни. Натомість, жодних відомостей щодо розірвання договорів у судовому порядку рішення адміністративного суду не містять, а доказів повідомлення податкового органу про розірвання договорів позивачем також не надано.

З урахуванням викладеного, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Южненської міської ради Одеської області, з огляду на що, судові витрати, згідно до ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, за рахунок відповідача відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 85 ГПК України.

Повне рішення складено 24 червня 2016 р.

Суддя Ю.М. Щавинська