ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2016 р. Справа № 923/458/16

Господарський суд Херсонської області у складі судді Нікітенка С.В. при секретарі Гапоновій К.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом ОСОБА_1, м. Київ

до приватного підприємства "Т.І.К.", смт. Велика Олександрівка Великоолександрівського району Херсонської області

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_2, смт. Березнегувате Березнегуватського району Миколаївської області

про визнання недійсним рішення.

За участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1

від відповідача - представник ОСОБА_3, довіреність від 16.04.2013р.

від третьої особи - представник ОСОБА_3, довіреність від 26.05.2016р.

Суть спору: ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 та до приватного підприємства "Т.І.К.", в якому просить визнати недійсним та скасувати рішення протоколу засновників №2 від 19.03.2012р. Судові витрати по справі позивач просить суд покласти на відповідача.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує посиланнями на положення статуту ПП "Т.І.К." та положення ст.ст. 58, 59, 60, 61 Закону України "Про господарські товариства".

Ухвалою від 10.05.2016р. порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 26.05.2016р.

20 травня 2016 року відповідач у справі подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд застосувати до заявлених вимог строк позовної давності та у задоволенні позову відмовити.

Зокрема, у відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що організаційно-правова форма ПП "Т.І.К." - приватне підприємство, а тому посилання позивача на приписи законів України "Про господарські товариства", "Про акціонерні товариства" та "Про кооперацію" є неналежним обґрунтуванням позовних вимог. Відповідач також зазначає, що зі змісту протоколу № 2 загальних зборів учасників ПП "Т.І.К." вбачається, що збори відбулись 19.03.2012р. Отже, якщо позивачка визнає, що про оспорюване нею рішення загальних зборів від 19.03.2012р. вона довідалась 15.04.2013р., то нею в будь-якому випадку пропущений встановлений законодавством загальний строк позовної давності, бо з цим позовом позивачка звернулась до суду 30.04.2015 року, і поважні причини пропуску цього строку відсутні. Даний відзив суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи (а.с. 88-104).

Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року № 13 "Про практику розгляду судами корпоративних спорів" роз'яснено, що відповідачем у справах про визнання недійсним рішення загальних зборів є господарське товариство, а не його учасники (акціонери).

Позивач у судовому засіданні 26.05.2016р. з урахуванням п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008р. № 13 "Про практику розгляду судами корпоративних спорів" надав суду усну згоду на виключення з числа відповідачів у справі - ОСОБА_2, і одночасно в порядку ст. 27 ГПК України залучення його до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Ухвалою від 26.05.2016р. суд виключив ОСОБА_2, як неналежного відповідача у справі № 923/458/16 та залучив вказану особу до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

06 червня 2016 року до суду від позивача у справі в порядку ст. 22 ГПК України надійшло клопотання про уточнення формулювання позовних вимог та про відновлення пропущеного строку позовної давності. (а.с. 115-120).

Зокрема, не змінюючи підстав позову, позивач просить другий пункт прохальної частини позовної заяви викласти у наступній редакції, а саме: "Визнати недійсним рішення загальних зборів учасників приватного підприємства "Т.І.К", викладених в протоколі засновників ПП "Т.І.К." № 2 від 19.03.2012р."

Враховуючи процесуальне право позивача до початку розгляду справи по суті змінити предмет позову шляхом подачі письмової заяви суд, ухвалою від 07.06.2016р. прийняв зазначену заяву до розгляду та задовольнив, після чого предмет позову вважається викладеним у запропонованій позивачем редакції.

Також у вказаному клопотанні позивач просить суд визнати викладені обставини поважними причинами пропуску строку позовної давності та поновити строк позовної давності для захисту прав позивача.

29 червня 2016 року до суду від Великоолександрівської районної державної адміністрації Херсонської області надійшли копії матеріалів реєстраційної справи приватного підприємства "Т.І.К". Дані матеріали суд прийняв до розгляду та залучив до справи.

Також 29 червня 2016 року до суду від Високопільського районного суду Херсонської області з супровідним листом надійшов оригінал протоколу №2 від 19.03.2012р. зборів учасників приватного підприємства "Т.І.К".

У судовому засіданні 30.06.2016р. суд та представники сторін оглянули та ознайомились з оригіналом протоколу №2 від 19.03.2012р. зборів учасників приватного підприємства "Т.І.К".

Засвідчену копію протоколу №2 від 19.03.2012р. зборів учасників приватного підприємства "Т.І.К" суд залишає в матеріалах справи, а оригінал повертає до Високопільського районного суду Херсонської області.

Позивач у судовому засіданні 30.06.2016р. надав суду клопотання, в якому просить залучити до матеріалів справи лист Херсонського НДЕКЦ від 07.06.2016р. №19/122-Б-6. Дане клопотання з додатком суд прийняв до розгляду та залучив до справи.

Позивач у судовому засіданні 30.06.2016р. позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити, з підстав викладених у позовній заяві та клопотанні від 03.06.2016р.

Представник відповідача у судовому засіданні 30.06.2016р. позовні вимоги не визнав та у задоволенні позову просив відмовити, надавши аналогічні пояснення тим, які містяться у відзиві на позовну заяву.

Представник третьої особи у судовому засіданні 30.06.2016р. надав усні пояснення, в яких повністю підтримав правову позицію відповідача, викладену відзиві на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд

в с т а н о в и в:

Матеріали справи свідчать, що державна реєстрація юридичної особи - приватного підприємства "Т.І.К." відбулась 10.04.2007р.

12 серпня 2009 року відповідно до протоколу №1 від 12.08.2009р., новим єдиним власником та директором ПП "Т.І.К." стала ОСОБА_1. Згідно даного протоколу було видано Наказ №1/К "по кадрам" від 12.08.2009р. про призначення на посаду директора приватного підприємства "Т.І.К." ОСОБА_1.

15 квітня 2011 року відповідно до рішення власника ПП "Т.І.К." - ОСОБА_1 про передачу частки у статутному капіталі, ОСОБА_1 було передано 50 відсотків статутного капіталу ПП "Т.І.К." на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1

Відповідно до наявного в матеріалах справи статуту приватного підприємства "Т.І.К.", в редакції від 15.04.2011р. (а.с. 15-24), його власниками є ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2., якій належить 50% статутного капіталу підприємства, а також ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1., якому належить 50% статутного капіталу підприємства.

Відповідно до п.8.1. статуту ПП "Т.І.К." вищим органом підприємства є збори учасників підприємства, в яких беруть участь учасники або призначені ним представники.

Також відповідно до п.8.6. статуту ПП "Т.І.К." збори вважаються правомочними, якщо на них присутні всі учасники підприємства.

Звертаючись з позовом до суду позивач, в обґрунтування позовних вимог посилаються на ті обставини, що 15 квітня 2013 року через погрози на її адресу від ОСОБА_2 та намаганням останнього насильно вигнати її з території ПП "Т.І.К." по вул. Комунальна. 16 в Великій Олександрівці, вона довідалася про те, що підроблений її підпис на протоколі зборів засновників ПП "Т.І.К." № 2 від 01.08.2011р., і як наслідок призвело до незаконного прийняття рішення про надання широких повноважень родичу нового співвласника ОСОБА_2 - ОСОБА_4.

Також 15.04.2013р. позивачка довідалася, що підроблений її підпис і на протоколі зборів учасників ПП "Т.І.К." № 2 від 19.03.2012р., і як наслідок призвело до незаконного прийняття рішення про звільнення її з посади директора ПП "Т.І.К" та призначення на посаду директора родича нового співвласника ОСОБА_5 - ОСОБА_4.

В ході досудового слідства у кримінальному провадженню №0000477, висновком судово-почеркознавчої експертизи виконаного НДЕКЦ при УМВС України в Херсонській області №1629 від 29.05.2013р. (а.с. 28-47), був підтверджений факт підробки підпису ОСОБА_1 на протоколі зборів засновників ПП "Т.І.К." № 2 від 19.03.2012р.

Позивач зазначає, що в порушення вимог Закону України "Про господарські товариства" та установчих документів ПП "Т.І.К.", її, як власника ПП "Т.І.К." не було належним чином повідомлено про скликання зборів засновників на 19.03.2012 року, що позбавило її, як учасника юридичної особи, можливості взяти участь в загальних зборах засновників підприємства, ОСОБА_1 не підписувала протокол зборів засновників №2 від 19.03.2012р., а також не існує і наказу про її звільнення з посади директора ПП "Т.І.К.", як і не існує і наказу про призначення ОСОБА_4 директором ПП "Т.І.К.".

Отже, за твердженням позивача, неповідомлення її, як власника 50% статутного капіталу ПП "Т.І.К." про проведення 19.03.2012р. загальних зборів учасників ПП "Т.І.К.", є недотриманням процедури їх скликання та фактом прийняття загальними зборами рішення за відсутності кворуму для проведення загальних зборів, а тому є безумовні підстави для визнання недійсним рішення зборів, оформленого протоколом №2 від 19.03.2012р.

Дані обставини стали підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

Проаналізувавши заявлені позовні вимоги з положеннями чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 167 ГК України, корпоративні права це права особи, частка якої визначена у статутному фонді (капіталі) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Господарськими товариствами, згідно зі ст. 79 ГК України, визнаються підприємства або інші суб'єкти господарювання, створені юридичними особами та/або громадянами шляхом об'єднання їх майна і участі в підприємницькій діяльності товариства з метою одержання прибутку.

Так, як визначено ч.1 ст. 1 Закону України "Про господарські товариства" та статтею 113 ЦК України господарським товариством є юридична особа, статутний (складений) капітал якої поділений на частки між учасниками.

Відповідно до положень ст.4 Закону України "Про господарські товариства", ст.ст. 87, 88 ЦК України, ст.ст. 57,82 ГК України документом, який визначає правовий статус юридичної особи, є статут.

Згідно із ч. 2 ст. 4 Закону України "Про господарські товариства" до установчих документів включаються відомості про вид товариства, предмет і цілі його діяльності, склад засновників та учасників, найменування та місцезнаходження, розмір та порядок утворення статутного (складеного) капіталу, порядок розподілу прибутків та збитків, склад та компетенцію органів товариства та порядок прийняття ними рішень, включаючи перелік питань, по яких необхідна кваліфікована більшість голосів, порядок внесення змін до установчих документів та порядок ліквідації і реорганізації товариства.

Отже, виходячи із наведених норм, та враховуючи, що власниками ПП "Т.І.К." є дві особи, а його статутний фонд розподілений на частки між власниками, то за всіма ознаками, ПП "Т.І.К." відноситься до господарських товариств, а тому, при вирішенні даного спору застосовуються норми, що регулюють діяльність господарських товариств. Такі висновки зроблено Вищим господарським судом України у постанові від 16.09.2015р. у справі № 914/1876/14.

Підтвердженням даного висновку є також абзац 5 частини 3.1. рішення Конституційного Суду України від 05.02.2013р. №1-рп/2013, відповідно до якого "статутний (складений) капітал є однією з юридичних ознак господарського товариства".

Таким чином доводи відповідача, що при обґрунтуванні даного позову та вирішенні даного спору не можна застосовувати норми, які регулюють діяльність господарських товариств, є безпідставними і необґрунтованими.

За положеннями ч.1 ст. 10 Закону України "Про господарські товариства" учасники товариства мають право: брати участь в управлінні товариством в порядку, визначеному установчими зборами; брати участь у розподілі прибутку товариства та одержувати його частку (дивіденди); вийти в установленому порядку з товариства; одержувати інформацію про діяльність товариства; здійснити відчуження часток у статутному капіталі або цінних паперів.

Відповідно до ч.5 ст. 61 цього Закону про проведення загальних зборів товариства учасники повідомляються передбаченим статутом способом з зазначенням часу і місця проведення зборів та порядку денного. Повідомлення повинно бути зроблено не менш як за 30 днів до скликання загальних зборів. Будь - хто з учасників товариства вправі вимагати розгляду питання на загальних зборах учасників за умови, що воно було ним поставлено не пізніш як за 25 днів до початку зборів. Не пізніш як за 7 днів до скликання загальних зборів учасникам товариства повинна бути надана можливість ознайомитися з документами, внесеними до порядку денного зборів. З питань, не включених до порядку денного, рішення можуть прийматися тільки за згодою всіх учасників, присутніх на зборах.

У п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008р. № 13 "Про практику розгляду судами корпоративних спорів" роз'яснено, що рішення загальних зборів господарського товариства можуть бути визнаними недійсними в судовому порядку у випадку недотримання процедури їх скликання, встановленої ст.ст. 43, 61 Закону України "Про господарські товариства". Права учасника (акціонера) товариства можуть бути визнані порушеними внаслідок недотримання вимог закону про скликання і проведення загальних зборів, якщо він не зміг взяти участь у загальних зборах, належним чином підготуватися до розгляду питань порядку денного, зареєструватися для участі у загальних зборах тощо.

Аналіз наведених норм матеріального права дають підстави для висновку, що одним із гарантованих прав учасника товариства є його участь в управлінні товариством через діяльність у вищому органі товариства - загальних зборах. Неповідомлення учасника товариства про проведення загальних зборів в установленому статутом порядку є грубим порушенням його прав, що може бути підставою для визнання рішень загальних зборів господарського товариства недійсними. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 02.09.2014р. у справі № 5017/1221/2012, яка згідно з ст. 111-28 ГПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Як встановлено господарським судом, всупереч вимогам ч. 5 ст. 61 Закону України "Про господарські товариства" позивача, як власника 50% статутного капіталу ПП "Т.І.К.", не було повідомлено про проведення 19.03.2012р. загальних зборів учасників ПП "Т.І.К.", а також не надіслано порядок денний таких зборів за адресою місця проживання позивача, чим порушено право позивача на участь в загальних зборах, що є самостійною підставою для визнання недійсним рішення, прийнятого на зборах засновників, проведених без участі засновника, не повідомленого у визначений Законом спосіб про дату, час, місце проведення таких зборів і порядок денний.

Доказів зворотнього матеріали справи не містять.

Відповідач не надав суду доказів, що такі повідомлення у "Т.І.К." наявні. Відтак, ОСОБА_1 участі у зборах 19.03.2012 року не брала, оскільки не була належним чином повідомлена про дату, час, місце проведення таких зборів і порядок денний.

За таких обставин, в матеріалах справи відсутні, а відповідачем не надано суду доказів належного повідомлення позивача про проведення 19.03.2012р. зборів учасників ПП "Т.І.К.", а також не подано доказів надіслання порядку денного таких зборів на адресу позивача.

Внаслідок недотримання вимог закону про скликання і проведення загальних зборів, позивач не зміг взяти участь у загальних зборах, належним чином підготуватися до розгляду питань порядку денного, у тому числі щодо призначення іншого директора ПП "Т.І.К.".

Крім того, відповідно до п.8.6. статуту ПП "Т.І.К." збори вважаються правомочними, якщо на них присутні всі учасники підприємства.

Матеріалами справи доведено, що ОСОБА_1, яка володіє 50% статутного капіталу ПП "Т.І.К.", не була присутня 19.03.2012р. під час проведення зборів учасників ПП "Т.І.К.".

Виходячи з положень ст.ст. 59, 60 Закону України "Про господарські товариства" та пунктів 18, 25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.10.2008р. "Про практику розгляду судами корпоративних спорів" прийняття загальними зборами рішення за відсутності кворуму для проведення загальних зборів чи прийняття рішення (статті 41, 42, 59, 60 ЗУ "Про господарські товариства), - є безумовною підставою для визнання недійсними рішень загальних зборів у зв'язку з прямою вказівкою закону.

Щодо наявності підпису ОСОБА_1 на оскаржуваному протоколі зборів учасників ПП "Т.І.К." №2 від 19.03.2012р., то згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи виконаного НДЕКЦ при УМВС України в Херсонській області №1629 від 29.05.2013р., встановлений факт підробки підпису ОСОБА_1 на протоколі зборів засновників ПП "Т.І.К." № 2 від 19.03.2012р.

Також щодо посилань відповідача у відзиві на позовну заяву, що з технічного запису судового засідання Великоолександрівського районного суду у справі № 650/620/13-ц (а.с. 88, 132, 133) вбачається, що за показами свідків ОСОБА_6, ОСОБА_4 та ОСОБА_2, яких суд допитав у судовому засіданні, був підтверджений факт проведення загальних зборів за участю обох учасників ПП "Т.І.К." - ОСОБА_1 та ОСОБА_2, то дані докази суд не приймає до розгляду та відхиляє, оскільки покази свідків для господарського суду не є належними і допустимими доказами, які б підтверджували або спростовували ті чи інші обставини. В господарському процесуальному законодавстві немає інституту свідків.

За таких обставин, в матеріалах справи відсутні, а відповідачем не надано суду доказів, що ОСОБА_1 була присутня на зборах учасників ПП "Т.І.К." 19.03.2012р

Отже, проведення 19.03.2012р. зборів учасників ПП "Т.І.К." без участі ОСОБА_1, якій належить 50% статутного капіталу підприємства, не надало правових підстав для визначення кворуму та порушило охоронювані законом права та інтереси ОСОБА_1 на управління справами підприємства.

Таким чином, вимога позивача про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників приватного підприємства "Т.І.К", оформленого протоколом зборів учасників ПП "Т.І.К." № 2 від 19.03.2012р. є правомірною та обґрунтованою.

Проте, в ході розгляду справи відповідач 20.05.2016р. подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд застосувати строк позовної давність до вимог позивача та відмовити у задоволенні позову.

Суд зазначає, що положення ч.4 ст. 267 ЦК України застосовуються лише за умови встановлення судом правомірності та обґрунтованості позовних вимог

Стаття 251 Цивільного кодексу України визначає, що строком позовної давності є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Стаття 252 ЦК України визначає, що строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Стаття 257 Цивільного кодексу України встановлює загальний строк позовної давності в три роки, а ч.1 ст. 261 цього ж кодексу вказує, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

До вимоги про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників господарського товариства необхідно застосовувати загальну позовну давність.

Статтею 257 Цивільного кодексу України визначено часові межі реалізації захисту свого права або інтересу у судовому порядку в 3 роки.

Відповідно до статті 256 ЦК України під позовною давністю розуміється строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Зі змісту протоколу № 2 загальних зборів учасників ПП "Т.І.К." вбачається, що збори відбулись 19.03.2012р.

Позивач у позовній заяві особисто зазначає, що про рішення загальних зборів від 19.03.2012р. вона довідалась лише 15.04.2013р.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що право подати позов до господарського суду про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників ПП "Т.І.К." від 19.03.2012р., у позивача виникло з 15.04.2013р., а тому строк позовної давності згідно з приписами ч.1 ст. 261 ЦК України для звернення до суду із зазначеною вимогою закінчився 15.04.2016р.

Отже, якщо позивачка визнає, що про оскаржуване нею рішення загальних зборів від 19.03.2012р. вона довідалась тільки 15.04.2013р., то нею в даному випадку пропущений встановлений загальний строк позовної давності, бо з цим позовом позивачка звернулась до суду 30.04.2015р.

Таким чином, позивачка заявила даний позов за межами строку позовної давності встановленого статтею 257 ЦК України.

Відповідно до ч.3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судом рішення.

Відповідно до ч.4 ст. 267 Цивільного кодексу України наслідками пропущення строку позовної давності є відмова суду у задоволенні позову.

Щодо клопотання позивача про відновлення пропущеного строку позовної давності, то суд його відхиляє, з огляду на наступне.

Відповідно до роз'яснень викладених у п.2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" зазначається, що позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п'ятої статті 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.

Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об'єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини. Щодо фізичної особи (громадянина) останніми можуть бути документально підтверджені тяжке захворювання, тривале перебування поза місцем свого постійного проживання (наприклад, за кордоном) тощо.

Суд звертає увагу, що позивачем - ОСОБА_1 не надано суду доказів, які б свідчили, що у період з 15.04.2013р. по 15.04.2016р. існували обставини які б перешкоджали ОСОБА_1 подати до господарського суду позовну заяву про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників ПП "Т.І.К." від 19.03.2012р.

Щодо посилань позивача у клопотанні на поважні причини пропуску строку позовної давності з посиланням на ті обставини, що 31.12.2015р. було вперше подано позов до господарського суду Херсонської області про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників ПП "Т.І.К." від 19.03.2012р., а також вдруге 08.04.2016р. було подано позов до господарського суду Херсонської області про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників ПП "Т.І.К." від 19.03.2012р., але вказані позовні заяви були повернуті ухвалами суду на підставі п.4. ч.1 ст. 63 ГПК України.

Суд не визнає зазначені позивачем причини пропущення позовної давності поважними, оскільки у позивача було більш ніж достатньо часу з 15.04.2013р. по 15.04.2016р. на подання до господарського суду позовної заяви про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників ПП "Т.І.К." від 19.03.2012р., з дотриманням вимог передбачених ст. 57 ГПК України.

Суд також звертає увагу, що відповідно до роз'яснень викладених у п.4.4.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" за змістом частини другої статті 264 ЦК України переривання перебігу позовної давності шляхом пред'явлення позову матиме місце у разі не будь-якого подання позову, а здійсненого з додержанням вимог процесуального закону, зокрема, статей 54, 56, 57 ГПК України. Тому якщо господарським судом у прийнятті позовної заяви відмовлено (стаття 62 ГПК) або її повернуто (стаття 63 названого Кодексу), то перебіг позовної давності не переривається. Так само не перериває цього перебігу подання позову з порушенням правил підвідомчості справ.

З урахуванням положення частини четвертої статті 51 ГПК днем подання позову слід вважати дату поштового штемпеля підприємства зв'язку, через яке надсилається позовна заява (а в разі подання її безпосередньо до господарського суду - дату реєстрації цієї заяви в канцелярії суду). Якщо позовну заяву було повернуто, перебіг позовної давності переривається з того дня, коли заяву подано до суду з додержанням установленого порядку.

Отже, відсутні обставини, за умови настання яких перебіг позовної давності зупиняється або переривається (статті 263, 264 Цивільного кодексу України).

Крім того, статтею 4 ГПК України визначено, що господарський суд вирішує господарські спори на підставі Конституції України, цього Кодексу, інших законодавчих актів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Так, "Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод" (надалі - Конвенція) була ратифікована Україною Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року і набрала чинності для України 11 вересня 1997 року. Пункт 1 статті 6 Конвенції встановлює, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Терміни позовної давності, що є звичайним явищем в національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконують кілька завдань, у тому числі забезпечують юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (судове рішення від 22 жовтня 1996 року у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства", § 51, та судове рішення від 20 вересня 2011 року у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Російської Федерації", § 570).

Інші доводи позивача щодо поважності причин пропуску строку позовної давності, викладені у клопотанні, суд відхиляє, як такі, що не визнаються судом поважними причини пропущення позовної давності.

З огляду на вищевикладене, суд відмовляє у задоволенні клопотання позивача про відновлення пропущеного строку позовної давності, у якому позивач просить суд визнати поважними причини пропуску строку позовної давності, оскільки причини його пропуску, які наведені позивачем у клопотанні, не є поважними, а фактично обумовлені бездіяльністю самого позивача.

Статтями 4-2 та 4-3 ГПК України закріплено, що правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Згідно ст. 43 ГПК України наявні докази підлягають оцінці у їх сукупності, і жодний доказ не має для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до положень ст.ст. 33,34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову має бути відмовлено, у зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності.

Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача і не відшкодовуються йому.

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини судового рішення і повідомлено представників сторін про дату складення повного рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

1. У задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 05.07.2016р.

Суддя С.В. Нікітенко