КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" червня 2016 р. Справа№ 910/1160/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ропій Л.М.

суддів: Рябухи В.І.

Сітайло Л.Г.

за участю представників сторін:

від позивача: не викликався, не з'явився, про місце та час судового засідання повідомлений належним чином;

від відповідача: Баган Т.Г. - представник, дов. № 6390/9 від 31.12.2015;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення

на рішення Господарського суду міста Києва від 22.03.2016

у справі № 910/1160/16 (суддя Маринченко Я.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Чернігівобленерго"

до Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення

про стягнення 48 252,85 грн.

Розпорядженням Начальника відділу Київського апеляційного господарського суду від 06.06.2016 № 09-52/2016/16 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 06.06.2016 визначено склад колегії суддів: Ропій Л.М. - головуючий суддя, Калатай Н.Ф., Рябуха В.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.06.2016 апеляційну скаргу Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення на рішення Господарського суду міста Києва від 22.03.2016 у справі № 910/1160/16 прийнято до провадження.

На підставі ст.ст. 77, 99 ГПК України у судовому засіданні 06.06.2016 оголошено перерву у розгляді апеляційної скарги у справі № 910/1160/16 до 15.06.2016.

Розпорядженням Начальника відділу Київського апеляційного господарського суду від 15.06.2016 № 09-52/2297/16 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 15.06.2016 визначено склад колегії суддів: Ропій Л.М. - головуючий суддя, Рябуха В.І., Сітайло Л.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.06.2016 у справі № 910/1160/16 апеляційну скаргу Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення прийнято до провадження.

На підставі ст.ст. 77, 99 ГПК України ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.06.2016 розгляд апеляційної скарги у справі № 910/1160/16 відкладено на 29.06.2016.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.03.2016 у справі № 910/1160/16 позов задоволено; підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 30 337,76 грн. інфляційних втрат, 17 915,09 грн. пені та витрати по сплаті судового збору в сумі 1 378,00 грн.

Рішення мотивоване тим, що відповідачем рахунки за електроенергію отримано, проти обсягів та порядку нарахування вартості спожитої електроенергії та реактивної електроенергії відповідач не заперечував, вказані рахунки сплатив у повному обсязі; позивачем на підставі положень п. 4.2.1 договору та ст. 625 ЦК України нараховано відповідачу пеню в розмірі 17 915,09 грн. за період з 31.12.2014 по 11.06.2015 та 30 337,76 грн інфляційних втрат за той же період; перевіривши наданий позивачем розрахунок пені та інфляційних втрат, суд приходить до висновку про його відповідність вимогам закону та положенням договору, арифметичну точність, у зв'язку з чим позовні вимоги щодо стягнення пені у розмірі 17 915,09 грн. та інфляційних втрат у розмірі 30 337,76 грн. підлягають задоволенню; зустрічний розрахунок пені, здійснений відповідачем, суд до уваги не приймає, оскільки вказаний розрахунок не відповідає фактичним обставинами справи та містить арифметичні помилки щодо обрахування періоду прострочення платежу по кількості прострочених днів; доводи відповідача щодо неможливості нарахування інфляційних втрат за період прострочення, що становить менше місяця, судом також відхиляються з наведених підстав.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення Господарського суду міста Києва від 22.03.2016 у справі № 910/1160/16 скасувати з підстав невідповідності висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовної заяви.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

Скаржник зазначає, що не заперечує того, що отримував електроенергію за договором, підписував акти та отримував рахунки, зазначені у позовній заяві, поданій позивачем до Господарського суду міста Києва, проте, розрахунки пені та інфляційних втрат, що надані позивачем, вважає невірними та такими, що не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства України; Господарським судом міста Києва не враховано та відхилено доводи відповідача щодо неможливості нарахування інфляційних втрат за період прострочення, що становить менше місяця; позивачем неправильно розраховано кількість прострочених днів, а відповідач надав суду власний розрахунок пені за активну та реактивну електроенергію на загальну суму 17 062,04 грн.

Скаржник заперечує проти сплати інфляційних втрат у повному обсязі та вказує на те, що із розрахунку нарахування інфляційної складової, доданого до позовної заяви, вбачається, що позивачем розраховані інфляційні втрати за неповний місяць (у більшості випадків за період у 1-6 днів), а відповідно до п. 3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання і його найменший період визначення складає місяць; розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається, виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помножений на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує проти доводів скарги, вказує на те, що при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, заслухавши представника відповідача, враховуючи доводи відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів встановила наступне.

Позивач подав до Господарського суду міста Києва позовну заяву про стягнення з відповідача 30 337,76 грн. інфляційних нарахувань, 17 915,09 грн. пені, судового збору.

Як вбачається із матеріалів справи, 26.05.2007 між Відкритим акціонерним товариством "Енергопостачальна компанія "Чернігівобленерго" та відповідачем укладено договір про постачання електричної енергії № 10116.

В подальшому Відкрите акціонерне товариство "Енергопостачальна компанія "Чернігівобленерго" було перетворено у Публічне акціонерне товариство "Чернігівобленерго" (а.с. 7).

Згідно із п. 1 договору № 10116 позивач, за договором постачальник, продає електричну енергію відповідачу, за договором споживачу, для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю 777кВт (63 кВА), а відповідач оплачує позивачу вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору; точка продажу електричної енергії встановлена згідно з додатком № 2.1-2.8 до цього договору "Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін".

Згідно із п. 1 ст. 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Позивачем здійснено постачання, зокрема, у період з грудня 2014р. по липень 2015р. електричної енергії за договором № 10116, що підтверджується підписаними сторонами актами про використану електричну енергію, а саме: від 25.12.2014 на суму 127 490,62 грн., від 26.01.2015 на суму 141 032,51 грн., від 25.02.2015 на суму 142 356,97 грн., від 25.03.2015 на суму 148 756,27 грн., від 27.04.2015 на суму 158 992,48 грн., від 25.05.2015 на суму 149 610,04 грн., від 25.06.2015 на суму 162 052,60 грн., від 27.07.2015 на суму 169 831,92 грн. та актами за перетікання реактивної електроенергії від 26.01.2015 на суму 533,17 грн., від 25.02.2015 на суму 564,18 грн., від 25.03.2015 на суму 537,47 грн.

Також позивачем виставлені, а відповідачем отримані рахунки за активну електроенергію, а саме: № 10116_12-2014 від 25.12.2014, № 10116_01-2015 від 26.01.2015, № 10116_02-2015 від 25.02.2015, № 10116_03-2015 від 25.03.2015, № 10116_04-2015 від 27.04.2015, № 10116_05-2015 від 25.05.2015, № 10116_06-2015 від 25.06.2015, № 10116_07-2015 від 27.07.2015 та рахунки за перетікання реактивної електроенергії № 10116_01-2015 від 26.01.2015, № 10116_02-2015 від 25.02.2015, № 10116_03-2015 від 25.03.2015.

У Порядку розрахунків за використану електричну енергію, який є додатком № 3 до договору про постачання електроенергії № 10116 від 26.05.2007, а саме п. 4, сторони погодили умову про те, що остаточний розрахунок - не пізніше перших 3 операційних днів з дня отримання рахунку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У матеріалах справи наявні платіжні доручення та витяг із особового рахунку позивача, які свідчать про сплату відповідачем за активну та реактивну електроенергію (а.с. 65-99).

Відповідно до ч. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу; порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно із ч. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання); у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Як зазначає позивач у позовній заяві та вбачається із матеріалів справи, відповідач виконував умови договору № 10116 щодо оплати за спожиту електричну енергію за період з грудня 2014р. по липень 2015р. неналежним чином, у зв'язку з чим позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 17 915,09 грн. та інфляційні нарахування на суму боргу у розмірі 30 337,76 грн.

Відповідно до п. 4.2.1 договору № 10116 за внесення платежів, передбачених пунктами 2.3.3 - 2.3.4 цього договору, з порушенням термінів, визначених в додатку № 3 "Порядок розрахунків" до цього договору, відповідач сплачує позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня, за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної сплати.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць; розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається, виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція; при цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція); у застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.97 № 62-97р; цього листа вміщено в газеті "Бизнес" від 29.09.97 N 39, а також в інформаційно-пошукових системах "Законодавство" і "Ліга" (п. 3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Відповідно до листа Верховного Суду України від 01.07.2014 "Аналіз практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві" при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що він розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу; при цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з урахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця; аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з урахуванням цього місяця; на відміну від інфляційних збитків, розрахунок трьох процентів річних здійснюється за кожен день прострочення.

Отже, позивачем безпідставно нараховуються інфляційні нарахування за прострочення за 1-10 днів, оскільки, враховуючи лист Верховного Суду України від 01.07.2014, тільки розрахунок 3% річних здійснюється за кожний день прострочення.

День фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені (п. 1.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Як вбачається із розрахунку позивача, доданого до позовної заяви, позивач здійснює нарахування інфляційних нарахувань на суму боргу без врахування листа Верховного Суду України від 03.04.97 № 62-97р. та листа Верховного Суду України від 01.07.2014 "Аналіз практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві", також позивачем безпідставно, при розрахунку суми інфляційних нарахувань на суму боргу враховується день фактичної сплати суми заборгованості.

Здійснивши перерахунок суми інфляційних нарахувань на суму боргу, апеляційний господарський суд, із врахуванням листа Верховного Суду України "Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997 № 62-97 та листа Верховного Суду України від 01.07.2014 "Аналіз практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві", правильних дат початку періодів нарахування інфляційних нарахувань на суму боргу, без врахування до періодів прострочення дат фактичних сплат заборгованості за договором № 10116, встановив, що правильною та такою, що підлягає стягненню з відповідача є сума інфляційних нарахувань на суму боргу у розмірі 21 769,27 грн.

Із висновком суду першої інстанції про обґрунтованість нарахування позивачем інфляційних нарахувань на суму боргу саме у сумі 30 337,76 грн. немає підстав погодитись, як із таким, що не відповідає вимогам листа Верховного Суду України "Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997 № 62-97 та листа Верховного Суду України від 01.07.2014 "Аналіз практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві".

Також, здійснивши власний розрахунок пені, враховуючи умови п. 4.2.1 договору № 10116 та п. 4 додатку № 3 до договору № 10116, апеляційний господарський суд встановив, що розмір пені є більшим, ніж заявлений у позовній заяві, тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягає пеня у розмірі, вказаному у позовній заяві, а саме 17 915,09 грн.

Розрахунки здійснені за допомогою програми "Калькулятор:Ліга:Закон".

Апеляційний господарський суд, частково, не погоджується із доводами апеляційної скарги, враховуючи викладене та наступне.

Із розрахунку відповідача (а.с. 137) вбачається, що останнім неправильно зазначаються дати періодів нарахування як пені, так і інфляційних нарахувань на суму боргу, а саме: за квітень 2015р. відповідач зазначає початок нарахування пені з 05.05.2015, однак, правильною датою, враховуючи п. 4 додатку № 3 до договору № 10116, є 01.05.2015.

Також, слід зазначити, що відповідачем до зазначеного розрахунку пені не включено заборгованість за червень 2015р.

Згідно із ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вже зазначалось, в п. 4.2.1 договору № 10116 сторони погодили наступний порядок нарахування пені: за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати.

Отже, позивачем нараховано пеню за період, відповідно до умов договору.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав, встановлених нормами законодавства та відповідно до матеріалів справи, для часткового задоволення апеляційної скарги, часткового скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нового рішення.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 22.03.2016 у справі № 910/1160/16 скасувати частково і прийняти нове рішення.

3. Позов задовольнити частково.

Стягнути з Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення (04112, м. Київ, вул. Дорогожицька, 10; ідентифікаційний код 01190043) на користь Публічного акціонерного товариства "Чернігівобленерго" (14000, м. Чернігів, вул. Горького, 40; ідентифікаційний код 28815333) 17 915,09 грн. пені, 21 769,27 грн. інфляційних нарахувань на суму боргу, 1 133,30 грн. судового збору.

В решті позову відмовити.

4. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Чернігівобленерго" (14000, м. Чернігів, вул. Горького, 40; ідентифікаційний код 28815333) на користь Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення (04112, м. Київ, вул. Дорогожицька, 10; ідентифікаційний код 01190043) 269,17 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

5. Видачу наказів доручити Господарському суду міста Києва.

6. Справу № 910/1160/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя Л.М. Ропій

Судді В.І. Рябуха

Л.Г. Сітайло