ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2016 р. Справа № 923/415/16

Господарський суд Херсонської області у складі судді Литвинової В.В. при секретарі Горголь О. М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Херсонгаз", м. Херсон

до Міського комунального підприємства "Гарантія" Херсонської міської ради, м. Херсон

про стягнення заборгованості в сумі 44 977,29 грн. за договором на поставку природного газу

за участю:

представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1, начальник юридичної служби, довіреність № 160104/1014/48 від 04.01.2016р.;

від відповідача ОСОБА_2, уповноважений представник, довіреність б/н від 01.04.2016 р.

Публічне акціонерне товариство "Херсонгаз" (позивач) звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з Міського комунального підприємства "Гарантія" Херсонської міської ради (відповідач) в сумі 449777 грн. 29 коп. за договором "Про постачання природного газу за регульованим тарифом" №1-9210Б від 03.06.2015р.".

Розгляд справи відбувався поза межами строку, встановленого ст..69 ГПК України, на підставі ухвали суду від 21.06.2016 р.

Позивач наполягає на задоволенні позовних вимог.

Відповідач проти позову заперечує з підстав, викладених у відзиві, просить зменшити суму пені, яка заявлена до стягнення.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, що прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, господарський суд

в с т а н о в и в:

3 червня 2015 року між публічним акціонерним товариством "Херсонгаз" (позивач, постачальник) та Міським комунальним підприємством "Гарантія" Херсонської міської ради (відповідач, споживач) був укладений договір про постачання природного газу за регульованим тарифом №1-921ОБ (далі - договір), за умовами якого постачальник постачає природний газ споживачу в обсягах і порядку, передбачених договором для забезпечення потреб споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість газу і наданих послуг у розмірах, строках, порядку та на умовах, передбачених договором.

Матеріали справи свідчать, що на виконання умов договору постачальник передав споживачу газ, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу за січень 2015 р. на суму 39400,62 грн., за лютий 2015 р. на суму 37509,14 грн., за березень 2015 р. на суму 40865,34 грн., за травень 2015 р. на суму 8026,78 грн. та червень 2015 р. на суму 9898,43 грн.

Пунктом 4.6. договору передбачено, що споживач проводить остаточний розрахунок за надані послуги з постачання газу не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим.

В порушення умов договору відповідач розрахувався за отриманий газ невчасно: за наданий газ за січень 2015 р, лютий 2015 р., березень 2015 р., травень 2015 р. розрахувався 19.06.2015 р., за отриманий в червні 2015 р. газ розрахувався 14.07.2015 р.

Частиною 1 статті 193 ГК України встановлено обовязок субєктів господарювання та інших учасників господарських відносин виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні вимоги щодо виконання зобовязання закріплені і в статті 526 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, за змістом зазначеної норми права боржник повинен повернути не лише суму основного боргу, а і додаткову суму, як інфляційні втрати та 3% річних за весь час прострочки.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У звязку з тим, що в країні відбулися інфляційні процеси, то позивач має право на збереження реальної величини несвоєчасно сплачених грошей.

Системний аналіз законодавства свідчить, що обовязок боржника відшкодувати кредитору спричинені інфляцією збитки з нарахуванням процентів річних, випливає з вимог ст.625 ЦК України.

При цьому, застосування положень частини другої названої статті не передбачає наявність вини боржника, оскільки згідно частини першої цієї ж статті боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Інфляційні втрати повязані з інфляційними процесами в державі і за своєю правовою природою є компенсацією за понесені збитки, спричинені знеціненням грошових коштів, а три відсотка річних платою за користування коштами, що не були своєчасно сплачені боржником.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних та річних за неналежне виконання грошового зобовязання є правомірними.

Позивачем при здійсненні розрахунку інфляційних втрат у випадку оплати з боку відповідача, не враховано рекомендації, викладені в інформаційному листі Вищого господарського суду України від 17.07.2012 № 01-06/928/2012 з урахуванням змісту листа Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997 № 62-97, що при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

За змістом ч.3 п.3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" - розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помножений на індекс інфляції, за період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць, у якому мала місце інфляція.

Перевіривши за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій системи Ліга (з врахуванням Порядку проведення підрахунку заборгованості та штрафних санкцій, затвердженого листом Верховного суду України від 03.04.97р. №62-97р Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ) розрахунок річних має наступний вигляд:

за січень 2015 р. за період з 11.02.2015 р. по 19.06.2015 р. складає 417,75 грн.; за лютий 2015 р. за період з 11.03.2015 р. по 19.06.2015 р. складає 311,38 грн.; за березень 2015 р. за період з11.04.2015 р. по 19.06.20105 р. складає 235,12 грн.; за травень 2015 р. за період з 11.06.2015 р. по 19.06.2015 р. складає 5,94 грн.; за червень 2015 р. за період з 11.07.2015 р. по 14.07.2015 р. складає 3,25 грн., - таким чином загальна сума 3% річних складає 973,44 грн.

Позивач просить стягнути з відповідача 3% річних в сумі 962,28 грн., заяви про

збільшення розміру позовних вимог в частині стягнення річних від позивача станом на день розгляду справи не надходила. За таких обставин, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 3% річних в сумі 962,28 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Розрахунок інфляційних має наступний вигляд:

за січень 2015 р. за період з 11.02.2015 р. по 19.06.2015 р. складає 14371,93 грн.; за лютий 2015 р. за період з 11.03.2015 р. по 19.06.2015 р. складає 11105,42 грн.; за березень 2015 р. за період з11.04.2015 р. по 19.06.20105 р. складає 6936,50 грн.; за травень 2015 р. за період з 11.06.2015 р. по 19.06.2015 р. інфляційні не нараховуються; за червень 2015 р. за період з 11.07.2015 р. по 14.07.2015 р. інфляційні не нараховуються, - таким чином загальна сума інфляційних складає 32413,85 грн.

Позивач просить стягнути з відповідача інфляційні в сумі 25245,33 грн., заяви про

збільшення розміру позовних вимог в частині стягнення інфляційних від позивача станом на день розгляду справи не надходила. За таких обставин, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача інфляційних в сумі 25245,33 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 18769,68 грн. пені.

Пунктом 6.2.2. договору передбачено, що в разі порушення споживачем строків оплати, з нього стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

30 червня 2016 року в судовому засіданні відповідачем подано клопотання про зменшення пені.

Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно зі статтею 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 4 статті 231 ГК України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ч.3 ст.83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені).

Матеріалами справи підтверджується, що заборгованість у відповідача виникла на обєкті обслуговування «Вічний вогонь», фінансування обєкту затверджено рішенням Херсонської міської ради №1680 від 20.02.2015 р. Суд також звертає увагу сторін, що прострочення оплати за травень 2015 року та червень 2015 року були незначними. Судом встановлено, що джерелом фінансування видатків відповідача є міський бюджет, причиною несвоєчасних розрахунків із позивачем є несвоєчасне фінансування витрат відповідача із міського бюджету. На думку суду, при таких обставинах відсутня вина відповідача у несвоєчасності розрахунків за наданні послуги.

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку про винятковість обставин, що стали причиною невиконання відповідачем грошових зобов'язань та зменшує розмір пені до 1 грн.

Згідно ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до положень ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

В силу ст.34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на викладене, суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного рішення.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Витрати зі сплати судового збору відшкодовуються позивачу за рахунок відповідача відповідно до ст. 49 ГПК України.

На підставі вищезазначених норм права та керуючись ст.ст.44, 49, 82, ч.1 п.3 ст.83, ст..ст.84, 85 ГПК України, господарський суд -

в и р і ш и в:

1.Позовні вимоги задовольнити частково.

2.Стягнути з Міського комунального підприємства «Гарантія» Херсонської міської ради (73000, м.Херсон, вул..Театральна, 21, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Херсонгаз" (73036, м.Херсон, вул.Поповича, 3, код ЄДРПОУ 3355353) 3% річних у сумі 962,28 грн., інфляційних у розмірі 25245,33 грн., пеню в сумі 1,00 грн. та судовий збір в сумі 1378,00 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

3.Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 01.07.2016р.

Суддя В. В. Литвинова