ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"22" червня 2016 р.Справа № 916/1115/16

За позовом: Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»

До відповідача: Публічного акціонерного товариства «Ексімнафтопродукт»

про стягнення

Суддя Оборотова О.Ю.

За участю представників сторін:

Від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю від 13.01.2016р.

Від відповідача: ОСОБА_2 за довіреністю від 20.04.2016р.

СУТЬ СПОРУ: 18.05.2016р. Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Ексімнафтопродукт» (ПАТ «Ексімнафтопродукт») з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Ексімнафтопродукт» плати за користування вагонами та збір за зберігання вантажу у вагонах в сумі 5 499,02грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 04.05.2016р. порушено провадження у справі №916/1115/16.

17.05.2016р. до господарського суду Одеської області від Публічного акціонерного товариства «Ексімнафтопродукт» надійшло заперечення на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав викладених у запереченні.

18.05.2016р. від Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» надійшла уточнена позовна заява за вх. № 12355/16 відповідно до якої позивач просить суд стягнути з Публічного акціонерного товариства «Ексімнафтопродукт» плату за користування вагонами в сумі 5 499,02грн.

25.05.2016р. до господарського суду Одеської області від Публічного акціонерного товариства «Ексімнафтопродукт» надійшов відзив на уточнену позовну заяву, відповідно до якого відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав викладених у відзиві.

08.06.2016р. до господарського суду Одеської області від Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» надійшли додаткові пояснення по справі №916/1115/16.

08.06.2016р. до господарського суду Одеської області від Публічного акціонерного товариства «Ексімнафтопродукт» надійшли додаткові пояснення по справі №916/1115/16

У судовому засіданні 22.06.2016р. після виходу судді з нарадчої кімнати було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та оцінивши надані докази, суд встановив:

01.02.2011р. між Одеською залізницею, правонаступником якої є Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (Залізниця, позивач) і ВАТ «Ексімнафтопродукт», правонаступником якого є ПАТ «Ексімнафтопродукт» (Вантажовласник, відповідач), про що свідчить Статут останнього, який затверджений загальними зборами акціонерів ВАТ «Ексімнафтопродукт» 13.04.2011р. та державну реєстрацію змін до якого проведено 20.04.2011р., укладено договір №1121272 про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення вантажів та надані залізницею додаткові послуги.

В подальшому сторони погодили та підписали 07.02.2011р. доповнення, доповнення 2 та додаткову угоду №3 до договору №1121272.; 01.09.2011р. підписано додаткову угоду №4; 18.05.2011р. підписано додаткову угоду №5; 18.03.2013р. підписано додаткову угоду №6; 24.10.2013р. підписано додаткову угоду №7; 12.05.2014р. підписано додаткову угоду №8; 14.10.2015р. підписано додаткову угоду; 19.11.2015р. підписано додаткову угоду №9; 08.12.2015р. підписано додаткову угоду №10 до договору №1121272.

Предметом договору №1121272 є надання Залізницею Вантажовласнику послуг, повязаних з перевезенням вантажів, та проведення розрахунків за ці послуги. Договір не передбачає переуступки боргу Вантажовласника третій стороні, а також розрахунків заліковими коштами. (п.п.1.1., 1.2. договору №1121272 з наступними змінами та доповненнями)

Згідно з умовами п.п. 2.1., 2.2. договору №1121272 з наступними змінами та доповненнями Вантажовласник зобовязується предявляти Залізниці у визначені терміни місячні плани перевезень, заявки на подачу вагонів (контейнерів) та здійснювати навантаження (вивантаження) вантажів, що відправляються ним або прибувають на його адресу.

Залізниця зобовязується приймати до перевезення вантажі Вантажовласника, для чого подавати під навантаження вагони (контейнери) згідно із затвердженими планами і заявками Вантажовласника та надавати Вантажовласнику додаткові послуги, повязані з перевезенням вантажів, перелік яких зазначається в додатку до цього договору.

Вантажовласник зобовязується здійснювати попередню оплату за перевезення вантажів та додаткові послуги шляхом перерахування коштів у сумах, відповідних до обсягу перевезення та вагонообігу на підїзній колії на рахунок Залізниці.

Відповідно до п. 3.1. договору №1121272 з наступними змінами та доповненнями Плата за перевезення та надані послуги визначається за підставі діючих тарифів у відповідності до тарифного керівництва НР1 ТК1 з урахуванням коефіцієнтів, оголошених Укрзалізницею. розрахунки за роботи й послуги, повязані з перевезенням вантажів, щодо яких не здійснюється державне регулювання тарифів, провадяться за вільними тарифами, які визначаються субєктами господарювання за згодою сторін у порядку, що не суперечить законодавству про захист економічної конкуренції. Вільні тарифи визначаються, виходячи з конюнктури ринку, якості і споживчих властивостей робіт і послуг, відповідно до п.32 розділу II Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та дов'язаних з ними послуг «Тарифне керівництво №1» затвердженого наказом Міністерства траанспорту та звязку України від 26.03.2009 № 317 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5.04.2009 за №340/16356.

ПАТ «Ексімнафтопродукт» було подано заявки №363 від 04.11.2015 та №366 від 06.11.2015 на подачу вагонів-цистерн під налив на 3 та 4 залізничні колії. Станцією Одеса-Пересип за памятками про подання вагонів №1696 та №1697 від 04.11.2015, №1707 від 06.11.2015 було подано 53 вагони-цистерни. Вагони ПАТ «Ексімнафтопродукт» було прийнято та памятки про подання вагонів були підписані. Вагони були навантажені та підписані повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами №1737 та №1738 від 04.11.2015, №1751 від 06.11.2015.

Згідно ст. 119 Статуту залізниць, розділу II Правил та на підставі памяток №№1696, 1697, 1707 залізницею були складені Відомості плати за користування вагонами форми ГУ-46 №№ 05111973, 05111974, 06111991 на загальну суму 5499,02 грн.

Представник ПАТ «Ексімнафтопродукт» надані залізницею відомості плати за користування вагонами підписав із запереченням, відшкодувати залізниці плату за користування вагонами в сумі 5499,02 грн. відмовився, враховуючи викладене, Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» звернулось до господарського суду Одеської області за захистом своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та надавши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

Відповідно до Постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26 грудня 2011 року N 18 «Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

У разі подання позивачем заяви, направленої на одночасну зміну предмета і підстав позову, господарський суд повинен відмовити в задоволенні такої заяви і, приєднавши її до матеріалів справи та зазначивши про цю відмову в описовій частині рішення (або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи), розглянути по суті раніше заявлені позовні вимоги, якщо позивач не відмовляється від позову. Позивач при цьому не позбавлений права звернутися з новим позовом у загальному порядку.»

Господарський суд Одеської області звертає увагу, що предметом позову відповідно до позовної заяви за вх. №1195/16 від 27.04.2016р. є вимога Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Ексімнафтопродукт» плати за користування вагонами та збір за зберігання вантажу у вагонах в сумі 5 499,02грн, а предметом уточненої позовної заяви вх. № 12355/16 від 18.05.2016р.є вимога, щодо стягнення плати за користування вагонами в сумі 5 499,02грн.

Що стосується підстав позову відповідно до позовної заяви за вх. №1195/16 від 27.04.2016р. Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» зазначає, що: «у листопаді місяці 2015 року за письмовими заявками підприємства станцією Одеса-Пересип подавалися порожні цистерни власності залізничної адміністрації республіки Білорусь для навантаження» в свою чергу підставами позову, відповідно до уточненої позовної заяви вх. № 12355/16 від 18.05.2016р.: «у листопаді місяці 2015 року за письмовими заявками підприємства станцією Одеса-Пересип подавалися порожні цистерни власності залізничної адміністрації республіки Білорусь та ПАТ «Українська залізниця» для навантаження».

Враховуючи, що Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в уточненій позовній заяві вх. № 12355/16 від 18.05.2016р. визначає нову підставу позову, а саме факт подачі цистерн для навантаження власності не лише залізничної адміністрації республіки Білорусь а і ПАТ «Українська залізниця» господарський суд Одеської області доходить висновку, що в даному випадку має місце зміна підстав позову.

Отже, суд зазначає, що враховуючи факт подання позивачем заяви, направленої на одночасну зміну предмета і підстав позову, господарський суд Одеської області відмовляє в задоволенні такої заяви та розглядає по суті раніше заявлені позовні вимоги відповідно до позовної заяви за вх. №1195/16 від 27.04.2016р.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У п.1 ч.2 ст.11 ЦК України встановлено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обовязків є договір, який в силу вимог ч.1 ст.629 ЦК України є обовязковим для виконання сторонами.

Враховуючи, що предметом укладеного між сторонами договору є надання Залізницею Вантажовласнику послуг, повязаних з перевезенням вантажів, та проведення розрахунків за ці послуги, правовідносини між сторонами регулюються Статутами залізниць та іншими нормативно-правовими актами які кореспондуються з положеннями Статутів.

У ст.119 Статуту залізниць встановлено, що за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під'їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами - суб'єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Порядок визначення плати за користування вагонами (контейнерами) та звільнення вантажовідправника від зазначеної плати у разі затримки забирання вагонів (контейнерів), що виникла з вини залізниці, встановлюється Правилами. Зазначена плата вноситься також за час затримки вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання їх під вивантаження, перевантаження з причин, що залежать від вантажоодержувача, власника залізничної під'їзної колії, порту, підприємства.

Згідно з п.3 розділу ІІ Правил користування вагонами і контейнерами, які затверджені Наказом Мінтрансу України від 25.02.1999р. №113 та зареєстровані в Мінюсті України 15.03.1999р. за №165/3458, облік часу користування вагонами та нарахування плати за користування ними провадиться на станціях відправлення та призначення за Відомістю плати за користування вагонами форми ГУ-46 (додаток 1), яка складається на підставі Пам'яток про подавання/забирання вагонів форми ГУ-45 (додаток 2), Актів загальної форми ГУ-23 (додаток 6).

Відомості плати за користування вагонами складаються на вагони, що подаються під навантаження та вивантаження, є документами обліку часу перебування вагонів, у пунктах навантаження та вивантаження та на під'їзних коліях і містять розрахунки платежів за користування вагонами. Відомості плати за користування вагонами (контейнерами) мають підписуватися працівником станції і вантажовласника щоденно або в періоди пред'явлення їх станцією до розрахункового підрозділу, що встановлюються начальником залізниці. У разі непогодження даних, зазначених у відомості, представник вантажовласника зобов'язаний підписати відомість із зауваженнями. Відомість плати за користування вагонами (контейнерами) складається у трьох примірниках - два для залізниці і один для вантажовласника, окремо для вагонів і для контейнерів. Час користування вагонами обчислюється з моменту їх передачі вантажовласникові до моменту їх фактичного прийняття від вантажовласника.

Час передання вагонів залізницею вантажовласнику, а також вантажовласником залізниці зазначається у Пам'ятці про подавання/забирання вагонів, яка оформляється після закінчення приймально-здавальних операцій. Пам'ятка підписується відповідальною особою станції і вантажовласника (п.4 Правил користування вагонами і контейнерами).

Код адміністрації приписки вагонів, який встановлений у графі 3 Відомостей плати за користування вагонами форми ГУ-46 свідчить, що 53 вагони мають код 21 та належать на праві власності залізничній адміністрації Республіки Білорусь та 6 вагонів мають код 22 що належать на праві власності Українській залізниці, що підтверджується Додатком №12.5 до Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951р. з змінами та доповненнями станом на 01.07.2011р.

Господарський суд Одеської області звертає увагу на те, що в рамках провадження по справі №916/1115/16 розглядається позовна заява за вх. №1195/16 від 27.04.2016р. предметом якої є стягнення з Публічного акціонерного товариства «Ексімнафтопродукт» плати за користування вагонами, а саме, порожніми цистернами власності залізничної адміністрації Республіки Білорусь для навантаження та збір за зберігання вантажу у вагонах в сумі 5 499,02грн. а тому питання щодо правомірності стягнення плати за користування вагонами з кодом 22 що належать на праві власності Українській залізниці не є предметом розгляду справи №916/1115/16.

У ч.1 ст.119 Статуту залізниць встановлено, що за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під'їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами - суб'єктами підприємницької діяльності вноситься плата.

У ч.4 ст.119 Статуту залізниць встановлено, що вантажовласники, порти відшкодовують залізницям плату за користування вагонами інших держав від часу прийому цих вагонів від залізниці до повернення їх після виконання вантажних операцій у порядку, визначеному Укрзалізницею відповідно до міжнародних договорів України з цих питань.

Отже, у разі знаходження у українських вантажовласників та портів під навантажувально-розвантажувальними операціями вагонів, що належать іншим державам, відповідна українська залізниця має право на відшкодування (компенсацію) за рахунок цих вантажовласників (портів) витрат, що були понесені саме нею (залізницею) у зв'язку з оплатою іноземній залізниці вартості користування відповідними вагонами, при умові, що ці витрати були нею дійсно понесені.

Вказаній нормі Статуту відповідає норма ч. 2 п. 1 Розділу 5 «Ставки плати за користування вагонами і контейнерами залізниць» Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги та Коефіцієнтів, що застосовуються до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги, затвердженого Наказом Міністерства транспорту та зв'язку від 26.03.2009 р., № 317, відповідно до якої плата за користування вагонами інших держав відшкодовується за ставками та в порядку, визначеному Укрзалізницею відповідно до міжнародних угод України з цих питань.

Нарахування плати за користування іновагонами передбачено Правилами експлуатації, пономерного обліку та розрахунків за користування вантажними вагонами власності інших держав, які затверджені 24 травня 1996 року у відповідності з Рішенням 15 засідання Ради по залізничному транспорту держав-учасниць СНД, згідно з якими залізнична адміністрація - користувачка сплачує залізничній адміністрації - власниці вагонів за користування вантажними вагонами її інвентарного парку. Оплата здійснюється по роду рухомого складу за вагоно-добу по ставкам відповідно до Додатку №5. Плата за користування вагонами нараховується на підставі даних про пономерний облік передавання вагонів по міждержавним стиковим пунктам. Оплата за користування вагоном передбачається за час його знаходження на залізничній адміністрації - користувачі з моменту приймання до моменту його передачі на іншу залізничну адміністрацію або залізницю третьої країни.

У Постанові Кабінету Міністрів України від 28.10.1996 р. № 1312 «Про номерний облік простою вантажних вагонів, які належать іншим державам» також встановлено, що вантажовласники, порти відшкодовують залізницям плату за користування вагонами, які належать іншим державам, від часу прийому цих вагонів від залізниці до повернення їх після виконання вантажно-розвантажувальних операцій в порядку, визначеному Державною адміністрацією залізничного транспорту відповідно до міжнародних договорів України з цих питань.

Таким чином, іноземні вагони передаються іноземними залізницями українським залізницям, які і є користувачами цих вагонів. За користування цими вагонами відповідну плату іноземним залізницям вносять саме українські залізниці. Вантажовласники, вантажоодержувачі та порти не є користувачами іноземних вагонів, одержаних ними від українських залізниць для виконання вантажних операцій, а лише відшкодовують українській залізниці оплачену останньою плату за користування іноземними вагонами.

Між тим, позивач просить суд не відшкодувати плату за користування іноземними вагонами, а стягнути з відповідача саме плату за користування вагонами, яка передбачена за користування вагонами залізниць України. При цьому, жодних доказів, які свідчать, що позивач оплатив плату за користування іноземними вагонами Республіці Білорусь, які надавались у користування Публічному акціонерному товариству «Ексімнафтопродукт» з боку Публічногог акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» до суду не надано.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 08.06.2016р. Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» зобовязано надати докази оплати за користування залізничними вагонами за кодом 21 (Республіка Білорусь), а саме: розгорнута виписка по контрагентам з зазначенням конкретних сум або інші документи що підтверджують наявність збитків за користування вагонами що належать Республіці Білорусь однак позивач не виконав умови хвали та не підтвердив реальні витрати які просить відшкодувати.

Що стосується збору за зберігання вантажу у вагонах, Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» не наводить жодних доказів в обґрунтування даної вимоги, а тому ця вимога є безпідставною.

За таких обставин, приймаючи до уваги вищенаведене, а також оцінюючи надані документальні докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» не обґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог ст.ст. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. При цьому, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

За приписами ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи приписи постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 та ст. ст. 44, 49 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 33,34,43,44-49,50,82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного господарського суду, яка подається через місцевий господарський суд протягом 10-денного строку з моменту складення та підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо не буде подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 29.06.2016р.

Суддя О.Ю. Оборотова