ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.06.2016 року Справа № 904/10680/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сизько І.А. (доповідач),

суддів: Герасименко І.М., Орєшкіної Е.В.,

при секретарі судового засідання: Ситникова М.Ю.,

за участю представників сторін:

від позивача: Гур`єва О.С., довіреність №1/15/04-16 від 15.04.2016р.;

від відповідача: ОСОБА_1, довіреність №б/н від 09.07.2015р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю СВП ПЛЮС на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 01.03.2016р. у справі №904/10680/15

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю СВП ПЛЮС, м. Київ

до приватного підприємства ЛЕВІТ-КОМПЛЕКС, смт. Ювілейне, Дніпропетровська область

про відшкодування матеріального збитку за договором №29-13 про надання послуг охорони від 04.04.2013р. у загальному розмірі 88 061, 62 грн.

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю СВП ПЛЮС (далі ТОВ СВП ПЛЮС) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до приватного підприємства ЛЕВІТ-КОМПЛЕКС (далі ПП ЛЕВІТ-КОМПЛЕКС) про стягнення 50 000, 00 грн. основного боргу, 2 387, 67 грн. 3% річних та 35 673, 95 грн. інфляційних втрат.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 01.03.2016р. по справі №904/10680/15 (суддя Фещенко Ю.В.) в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог господарський суд виходив з того, що позивач не надав доказів наявності всіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки відповідача, причинного зв'язку між протиправною поведінкою відповідача та збитками, вини відповідача та дійсного розміру збитків; доказів в підтвердження наявності підстав для застосування ст. 22 Цивільного кодексу України, ст. 224, ст. 225 Господарського кодексу України матеріали справи не містять.

Не погодившись з рішенням суду, ТОВ СВП ПЛЮС звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 01.03.2016р. по справі №904/10680/15 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги ТОВ СВП ПЛЮС задовольнити.

В апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що судом першої інстанції не вірно застосовано норми матеріального та процесуального права; в п. 5.10 договору №29-13 про надання послуг охорони зазначено право, а не обовязок ТОВ СВП ПЛЮС залучити незалежну та компетентну організацію з метою визначення розміру заподіяного збитку, у випадку неприбуття уповноважених представників ПП ЛЕВІТ-КОМПЛЕКС; п. 5.2 договору покладає зобовязання брати участь при визначенні збитку на відповідача та не зобовязує позивача проводити інвентаризацію та визначення збитків за фактом події виключно в присутності відповідача; в п. 7 Положення про інвентаризацію активів і зобовязань, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України №879 від 02.09.2014р. зазначено, що проведення інвентаризації є обовязковим у разі встановлення фактів крадіжок або зловживань, псування цінностей (на день встановлення таких фактів) в обсязі, визначеному керівником підприємства; позивачем було проведено інвентаризацію в день встановлення факту крадіжки; акт приймання в експлуатацію охоронної сигналізації не є таким, що складений належним чином, не має відношення до договору та не підписувався уповноваженим представником позивача, в акті не зазначено ідентифікуючої його інформації: договору, до якого він складений, адреси обєкту, не зазначено юридичну назву позивача; відповідачем не було покладено на позивача обовязку проведення заходів щодо технічного зміцнення (укріплення) приміщення, а позивач відповідно не відмовлявся від проведення заходів технічного зміцнення (укріплення) приміщення; підписуючи договір №23-13 від 04.04.2013р. про надання послуг охорони відповідач погодився з технічною укріпленістю та оснащеністю приміщення позивача; відповідачем було порушено зобовязання щодо забезпечення недоторканості майна позивача, що, згідно умов договору, знаходилось в приміщенні в період охорони, як наслідок ТОВ СВП ПЛЮС завдано збитків загальною сумою 53 420, 80 грн.; розмір збитків підтверджено позивачем шляхом надання суду копії інвентаризаційного опису №1/25/02/2014/І від 25.02.2014р., копії інвентаризаційного опису №1/13/02/2014/І від 13.02.2014р., однак, господарський суд зазначені докази не досліджував та оцінку їм не давав.

В відзиві на апеляційну скаргу ПП ЛЕВІТ-КОМПЛЕКС просить в задоволенні апеляційної скарги ТОВ СВП ПЛЮС відмовити в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

04.04.2013р. між ПП ЛЕВІТ-КОМПЛЕКС (охорона) та ТОВ СВП ПЛЮС (замовник) укладено договір про надання послуг охорони №29-13, предметом якого є надання охороною послуг з охорони внутрішнього порядку, за допомогою пульту централізованого спостереження, на об'єкті замовника: нежиле приміщення, розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, пров. Парусний, буд. №10К (об'єкт), а також шляхом виклику мобільної групи по тривожній кнопці для відновлення внутрішнього порядку на об'єкті; кордонами об'єкта є внутрішня поверхня стін, підлог, дверей, вікон, стель (п. 1.1 договору).

В п. 1.4 та п. 3.1.2 договору сторони визначили, що періодом охорони вважається час з моменту прийняття майна, яке знаходиться на об'єкті, під охорону до його зняття з охорони замовником; охорона зобов'язана приймати об'єкт під охорону і здійснювати його охорону за допомогою технічних засобів.

В п. 4.1.1 договору зазначено, що замовник зобов'язаний здійснювати, визначені актом прийняття в експлуатацію засобів охоронної сигналізації і договором, заходи по обладнанню об'єкта сигналізацією, створювати відповідні умови для забезпечення збереження майна і сприяти охороні при виконанні нею своїх функцій, а також для вдосконалення охорони майна на об'єкті; виконувати усі рекомендації охорони щодо безпеки, які будуть надані у письмовому вигляді.

За п. 4.1.17 договору, у випадку нанесення збитків на об'єкті замовника сторонніми особами, замовник зобов'язаний в дводенний термін повідомити письмовою заявою про це охорону, а також надати охороні можливість оглянути пошкоджене майно та об'єкт охорони.

В розділі 5 договору сторони визначили відповідальність сторін, а саме:

п. 5.1 охорона несе матеріальну відповідальність за збиток, нанесений діями осіб, які протиправно проникли на об'єкт в період охорони, шляхом злому, відчинення або руйнування, заблокованих технічними засобами сигналізації вікон, дверей та інших конструкцій, а також ті, що зробили крадіжку, знищення або пошкодження майна, яке зберігалося на об'єкті;

п. 5.2 за фактом події, яка спричинила збиток (збитки), уповноважені представники охорони зобов'язані брати участь при визначенні розміру цього збитку; збиток має бути визначений по прибуттю сторін на місце події;

п. 5.3 охорона несе перед замовником матеріальну відповідальність за збитки, нанесені шляхом крадіжки, грабежу, розбою, знищення або пошкодження майна, в межах суми відшкодування збитку, визначеного при укладенні договору;

п. 5.4 відшкодування збитків замовнику, що виникли з причин, зазначених в п. 5.1 договору, здійснюється охороною протягом 30-ти робочих днів з моменту надання всіх документів, що підтверджують настання даної події; розмір збитку має бути підтверджений відповідними документами і розрахунками вартості вкрадених, знищених або пошкоджених товарно-матеріальних цінностей, грошових коштів, які складені за участю охорони; до збитків, які підлягають відшкодуванню, включається вартість викраденого або знищеного майна, розмір зниження у ціні пошкоджених товарно-матеріальних цінностей або витрати, що зазнав замовник, в зв'язку з поновленням пошкодженого майна;

п. 5.5 у випадку, якщо охороні буде потрібен додатковий час для збору документів та інформації, термін, передбачений п. 5.4 договору, може бути продовжений, але не більше ніж на 45 календарних днів;

п. 5.6 у разі, коли наданих документів недостатньо, охорона письмово сповіщає замовника про необхідність додаткового розслідування або оформлення документів для проведення виплати;

п. 5.7 при поверненні замовнику викраденого майна, у присутності співробітників охорони, складається акт повернення майна і підписується уповноваженими представниками обох сторін;

п. 5.8 вартість поверненого майна віднімається від спільної суми претензії замовника до охорони, а сума за це майно, що була сплачена раніше, повертається охороні; якщо частина поверненого майна виявиться неповноцінною, тоді складається акт за участю сторін і компетентних осіб з метою визначити відсоток придатності вказаного майна; в цьому випадку охорона сплачує замовнику розмір зниження ціни;

п. 5.9 претензії щодо відшкодування матеріального збитку надаються замовником і розглядаються охороною згідно з чинним законодавством України, але не більше ніж за п'ять робочих днів з моменту їх отримання;

п. 5.10 у випадку неприбуття уповноважених представників охорони протягом 8 годин після події, внаслідок якої виник збиток (збитки), для визначення його розміру, замовник має право залучити незалежну та компетентну організацію з метою визначення розміру заподіяного збитку, про що складається акт, відповідно якого охорона зобов'язана відшкодувати замовнику заподіяний збиток;

п. 5.11 у випадку, якщо замовник без поважних причин несвоєчасно повідомив охорону про збиток, заподіяний сторонніми особами, які потрапили на об'єкт в період охорони, або несвоєчасно надав необхідні для оформлення сплати документи, охорона має право відмовити замовнику у сплаті відшкодування, якщо не буде доведено, що охороні своєчасно стало відомо про такий збиток.

В п. 9.1 та п. 9.2 договору зазначено, що договір укладається строком на один рік та набирає чинності в день підключення об'єкту до пульту централізованої охорони; якщо за 1 календарний місяць до закінчення строку дії договору жодна із сторін письмово не вимагає його розірвання, договір вважається пролонгованим на кожен подальший календарний рік на тих самих умовах.

До договору сторонами складено та підписано Інструкцію про постановку об'єкта під охорону (зняття об'єкта з охорони) (додаток №1) та Протокол узгодження договірної ціни за послуги охорони (додаток №2), в якому сторони погодили, що сума відшкодування збитку по об'єкту не може перевищувати 50 000, 00 грн.

Доказів зміни, розірвання або визнання недійсним вказаного договору сторонами суду не надано.

Укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором про надання послуг.

Згідно ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно ст. 525, ст. 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

04.04.2013р. представниками сторін підписано акт прийняття в експлуатацію засобів охоронної та протипожежної сигналізації, складений на об'єкті позивача (магазин МТС, розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, пров. Парусний, буд. №10), в якому, зокрема, позивачу були надані рекомендації: вхідні двері, що мають скло із зовнішньої сторони, повинні бути укріплені ролетами або металевою решіткою; вітрини, вікна та фрамуги слід захистити ролетами, що відкриваються, або глухими решітками. Аналогічні рекомендації зазначені в картці об'єкта від 04.04.2013р. (т.1 а.с.59-60).

Відповідно акта від 25.02.2014р. по реагуванню ОД (МГ) на об'єктах замовника, 25.02.2014р. близько 03:53 год. до відповідача надійшов сигнал з магазину МТС, що розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, пров. Парусний, буд. №10К, по факту спрацювання охоронної та протипожежної сигналізації; представники відповідача прибули на об'єкт о 04:08 год. та встановили, що на вхідній металопластиковій двері розбите скло та за дверима видно, що в приміщенні розбиті вітрини та розкидані мобільні телефони; по прибуттю порушника не виявлено; на об'єкт проникли шляхом видавлювання скла. В процесі реагування також були надані рекомендації по установці ролет та звукової сигналізації. Акт підписано представником позивача ОСОБА_2 без будь-яких зауважень та зазначено, що претензій він не має (т.1 а.с. 61).

По прибуттю правоохоронних органів було складено протокол огляду місця події (т. 1 а.с. 44-45).

За даним фактом порушено кримінальне провадження №0001075, відомості внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками складу правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України (крадіжка).

25.02.2014р. комісією у складі представників лише позивача проведено інвентаризацію майна, за результатами якої складено інвентаризаційний опис (т. 1 а.с.32-42).

Як зазначає позивач, внаслідок крадіжки 25.02.2014р. в магазині, розташованому за адресою: м. Дніпропетровськ, пров. Парусний, буд. №10К, позивачу завдано збитків на загальну суму 53 420, 80 грн.

На підтвердження розміру завданого збитку позивач надав суду довідку слідчого СВ Ленінського РВ ДМУ ГУ УМВС України в Дніпропетровській області від 18.11.2014, складені позивачем інвентаризаційний опис №1/13/02/2014/І на 13.02.2014р. та інвентаризаційний опис №1/25/02/2014/І на 25.02.2014р.

Посилаючись на п. 5.1 договору, позивач звертався до відповідача з вимогами відшкодувати завдані збитки з урахуванням меж суми відшкодування збитку по об'єкту, визначеної у протоколі узгодження договірної ціни за послуги охорони (50 000, 00 грн.), надаючи при цьому пакет документів, який визначений умовами договору. Відповідач виплату завданого позивачу збитку не здійснив, що і стало причиною звернення позивача до суду.

Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

Згідно ст. 224 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати, (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; не одержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом (ч. 1 ст. 225 Господарського кодексу України).

Відповідно ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Для застосування такого виду господарської санкції, як відшкодування збитків, необхідна наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправна поведінка (дії чи бездіяльність особи); шкідливий результат такої поведінки - збитки; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина особи, яка заподіяла збитки. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

За положеннями статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Проте, позивач не надав доказів наявності усіх елементів складу цивільного правопорушення, доказів в підтвердження наявності підстав для застосування положень ст. 22 Цивільного кодексу України, ст. 224 та ст. 225 Господарського кодексу України.

Стосовно доводів скаржника слід зазначити, що згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Інвентаризаційний опис підписаний комісією зі складу лише представників позивача, тоді як в п. 5.10 договору визначено, що у випадку неприбуття уповноважених представників охорони протягом 8 годин після події, внаслідок якої виникли збитки, для визначення його розміру, замовник має право залучити незалежну та компетентну організацію з метою визначення розміру заподіяного збитку, про що складається акт. Позивачем не надано доказів повідомлення відповідача про день та час проведення інвентаризації, визначення розміру заподіяного збитку, доказів невиконання чи неналежного виконання відповідачем 25.02.2014р. його обов'язків за договором в частині своєчасного прибуття на місце пригоди після спрацювання сигналізації, виклику працівників органів внутрішніх справ, забезпечення збереження слідів злочину на місці події та інших обов'язків.

Щодо посилання позивача на неотримання акта прийняття в експлуатацію засобів охоронної та протипожежної сигналізації від 04.04.2013р., необізнаність його з рекомендаціями, які були надані під час прийняття в експлуатацію засобів охоронної сигналізації, у зв'язку з підписанням його зі сторони позивача не уповноваженою особою, то в письмових поясненнях на адресу господарського суду від 03.02.2016р. позивачем зазначено, що 25.02.2014р. ОСОБА_3 був присутнім у магазині МТС. Інвентаризаційні описи №1/13/02/2014/І на 13.02.2014р. та №1/25/02/2014/І на 25.02.2014р. складені комісією позивача, до складу якою входив ОСОБА_3, підпис якого міститься на інвентаризаційних описах. Відповідно наказу №134/1/К від 15.04.2013р. ОСОБА_3 було призначено на посаду продавця-консультанта, а наказом від 16.07.2014р. його було звільнено з посади керуючого магазином. Позивачем не надано належних доказів того, що вказана особа (ОСОБА_3В.) не працювала в магазині МТС до 15.04.2013р. на будь-якій іншій посаді.

Слід також зауважити, що в п. 6.1.1 договору сторонами погоджено, що охорона звільняється від відповідальності за збиток, якщо, зокрема, замовник не виконав обов'язки, зазначені в п. 4 договору (виконання рекомендацій охорони щодо безпеки, які надані у письмовому вигляді).

Недоведеність елементів складу правопорушення, які б могли бути достатньою підставою для покладання на відповідача відповідальності у вигляді відшкодування збитків, свідчить про вірний висновок господарського суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позову. Наявні в матеріалах справи докази не підтверджують сукупність необхідних складових та не дають достатніх правових підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 102, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю СВП ПЛЮС, м. Київ залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 01.03.2016р. у справі №904/10680/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України через апеляційний господарський суд.

Головуючий суддя І.А. Сизько

Суддя І.М. Герасименко

Суддя Е.В. Орєшкіна

(Повний текст постанови складений 02.07.2016р.)