РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.06.2016Справа №910/8594/16
За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа

Страхування»

До Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ РЕ»

Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, на стороні відповідача

ОСОБА_1

про відшкодування шкоди 17 297,19 грн.

Суддя Спичак О.М.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

від третьої особи: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Альфа Страхування» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ РЕ» про відшкодування шкоди в порядку регресу в розмірі 12 440,39 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.05.2016 року порушено провадження у справі № 910/8594/16, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 та призначено розгляд справи на 27.05.2016 року.

27.05.2016 року представник позивача в судовому засіданні надав суду письмове клопотання про долучення документів до матерів справи, на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі, яке суд розглянув та задовольнив.

Крім того, в судовому засіданні, представник позивача подав заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої просив суд стягнути з відповідача суму збитків в порядку регресу у розмірі 17 297,19 грн. та судовий збір.

В судове засідання 27.05.2016 року представник відповідача та третя особа не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, вимоги ухвали суду про порушення провадження у справі не виконали, про дату та час слухання справи були повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Суд, розглянувши подану представником позивача заяву про збільшення повних вимог, приймає її.

У зв'язку з неявкою в судове засідання представника відповідача та третьої особи, а також, у зв'язку з необхідністю витребування додаткових доказів, ухвалою від 27.05.2016р. розгляд справи було відкладено на 13.06.2016р.

30.05.2016р. до господарського суду міста Києва надійшло клопотання позивача про розгляд справи без участі представника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування», яке судом розглянуто та задоволено.

Представники учасників судового процесу в судове засідання 13.06.2016р. не з'явились, всіма правами, що передбачені Господарським процесуальним кодексом України, не скористались, про причини неявки суд не повідомили, про дату та час слухання справи були повідомлені належним чином.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. Аналогічними правами у відповідності до ст.27 Господарського процесуального кодексу України наділено і третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору. При цьому, норми вказаної статті зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Пунктом 3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

За висновками суду, незважаючи на те, що сторони та третя особа не з'явились у судове засідання 13.06.2016р., справа може бути розглянута за наявними у ній документами у відповідності до вимог ст.75 Господарського процесуального кодексу України, а неявка учасників судового спору не перешкоджає вирішенню справи по суті.

В судовому засіданні 13.06.2016р. на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши всі представлені докази, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

22.10.2015р. у Дарницькому районі міста Києва на площі Харківська сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів 1. Opel, державний номер НОМЕР_1, який належав ОСОБА_2, та керування яким здійснювала ОСОБА_3 та 2. Mazda 323, державний номер НОМЕР_2, що належав ОСОБА_4, та керування яким здійснював ОСОБА_1.

Згідно постанови від 04.02.2016р. Дарницького районного суду міста Києва у справі №753/1834/16-п дорожньо-транспортна пригода сталася в результаті порушення водієм автомобіля Mazda 323, державний номер НОМЕР_2, ОСОБА_1 вимог п.11.1 Правил дорожнього руху України.

Відповідно до договору №0809455 від 28.01.2015р. добровільного страхування ризиків, пов'язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу страховиком майнових інтересів власника транспортного засобу Opel, державний номер НОМЕР_1, пов'язаних з володінням та користування транспортним засобом на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди було Приватне акціонерне товариство «Альфа Страхування».

Частиною 2 статті 8 Закону України «Про страхування» передбачено, що страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно з п. 1 ст. 354 Господарського кодексу України, за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній страхувальником у договорі страхування, а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

27.10.2015р. ОСОБА_2 звернувся до Приватного акціонерного товариства «Альфа Страхування» з заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування.

Відповідно до рахунку-фактури №КА-1501713 від 05.11.2015р., що складений Публічним акціонерним товариством «Українська автомобільна корпорація», (станція технічного обслуговування) вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Opel, державний номер НОМЕР_1 становила 21 900,17 грн.

Згідно звіту №600 від 06.11.2015р. про оцінку автомобіля Opel, державний номер НОМЕР_1, який складено суб'єктом оціночної діяльності ОСОБА_5 на замовлення Приватного акціонерного товариства «Альфа Страхування», матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля Opel, державний номер НОМЕР_1 в результаті його пошкодження при дорожньо-транспортній пригоді, складає 19 779,62 грн.

10.11.2015р. ОСОБА_2 звернувся до Приватного акціонерного товариства «Альфа Страхування» з заявою б/н від 03.11.2015р. щодо напрямку виплати та/або доплати страхового відшкодування, в який страхувальник просив перерахувати суму страхового відшкодування на рахунок станції технічного обслуговування.

Листом №100569-23.1-б/б від 27.11.2015р. вигодонабувачем за договором №0809455 від 28.01.2015р., а саме Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» було погоджено виплату страхового відшкодування на рахунок станції технічного обслуговування.

18.11.2015р. представниками Приватного акціонерного товариства «Альфа Страхування» здійснено розрахунок суми страхового відшкодування та складено страховий акт №1894.206.15.01.01, згідно змісту якого страховиком прийнято рішення про виплату страхувальнику за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 22.10.2015р., страхового відшкодування в сумі 12 940,39 грн.

Наявним в матеріалах справи платіжним дорученням №22518 від 07.12.2015р. підтверджується, що Приватним акціонерним товариством «Альфа Страхування» було перераховано на рахунок Публічного акціонерного товариства «Українська автомобільна корпорація» (станція технічного обслуговування) страхове відшкодування в сумі 12 940,39 грн.

Одночасно, з матеріалів справи вбачається, що у відповідності до змісту акту №ЗА-1602654 від 13.04.2016р. виконаних робіт Публічним акціонерним товариством «Українська автомобільна корпорація» було здійснено відновлювальний ремонт транспортного засобу Opel, державний номер НОМЕР_1 загальною вартістю 21 900,17 грн.

10.05.2016р. представниками позивача було проведено розрахунок суми страхового відшкодування та складено страховий акт (розпорядження на виплату) №894.206.15.01.02 від 10.05.2016р., згідно якого страховиком прийнято рішення про доплату ОСОБА_2 страхового відшкодування в сумі 4856,80 грн.

Обставини щодо доплати суми страхового відшкодування підтверджуються наявними в матеріалах справи №9436 від 13.05.2016р. та витягом з відомості №131 від 13.05.2016р. оплати страхового відшкодування.

Таким чином, за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 22.10.2015р., Приватним акціонерним товариством «Альфа Страхування» було сплачено страхувальнику страхове відшкодування на загальну суму 17 797,19 грн.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Зазначена правова норма також кореспондується зі статтею 993 Цивільного кодексу України.

В пункті 4 Постанови №6 від 27.03.1992р. Пленуму Верховного Суду України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об'єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояві їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля).

Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Як вбачається з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність власника (водія) транспортного засобу Mazda 323, державний номер НОМЕР_2 на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди була застрахована Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ РЕ» згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ3384956.

Статтею 29 Закону України «Про страхування» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

За змістом ч. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик, відповідно до лімітів відповідальності страховика, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до частини 9.1 статті 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язковий ліміт відповідальності страховика - це грошова сума, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Договором страхування на індивідуальних умовах можуть бути визначені ліміти, вищі, ніж зазначені у цьому Законі ліміти.

Відповідно до вимог статті 9 Закону України «Про страхування» франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Частиною 12.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

З представлених до матеріалів справи документів вбачається, що ліміт відповідальності страховика за полісом №АІ3384956 складає 50000 грн. (по майну), а розмір франшизи - 500 грн.

Судом прийнято до уваги, що при розрахунку позовних вимог позивачем було вирахувано розмір франшизи, що передбачений полісом №АІ3384956.

Таким чином, зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю в сумі 17 297,19 грн.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладається на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.32,33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ РЕ» (01033, м.Київ, вул.Тарасівська, буд.38, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» (02160, м.Київ, проспект Возз'єднання, буд.19, ) страхове відшкодування в сумі 17 297,19 грн. та судовий збір в розмірі 1378 грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

21.06.2016р.

Суддя О.М. Спичак