ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" червня 2016 р. Справа № 914/1827/15

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Матущака О.І.

суддів Зварич О.В.

ОСОБА_1

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю Краківський ринок м. Львів

на рішення господарського суду Львівської області від 24.03.2016р.

у справі № 914/1827/15

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Краківський ринок м. Львів

до відповідача ОСОБА_2 комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради м. Львів

про визнання договору оренди недійсним

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_3 за довіреністю б/н від 06.07.2015 р. ;

від відповідача: ОСОБА_4 за довіреністю №2302-вих-8 від 05.01.2016р.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Львівської області від 24.03.2016 р. (суддя Р.В. Крупник) в позові відмовлено повністю.

Рішення суду мотивоване тим, що позивачем було пропущено строк позовної давності для звернення до суду.

Позивачем подано апеляційну скаргу на зазначене рішення суду, в якій просить рішення суду скасувати, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. В своїй апеляційній скарзі апелянт зазначає, що суд першої інстанції належним чином не звернув увагу на те, що позивач не підписував договір оренди державного майна № 4 від 25.02.1998р. Апелянт стверджує, що ним не пропущено строки позовної давності, оскільки в липні 2014 року головним спеціалістом контрольно-інвентаризаційного відділу Львівської міської ради проведено перевірку обєкта оренди, що виступає предметом оспорюваного договору оренди та встановлено, що його переобладнано із приміщення столової МДП «Центральний ринок», що підтверджується актом перевірки від 03.07.2014 р. Саме, за результатами перевірки позивачу стало відомо про наявність розбіжностей між предметами орендованих приміщень та фактичним складом таких приміщень.

Відповідачем подано заперечення на апеляційну скаргу, в яких просить залишити рішення першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Відповідач зазначає, що сам позивач у позовній заяві стверджує, що 01.02.1998 р. комісією у складі директора ТОВ «Краківський ринок» та працівниками ФДМ України у м. Львові проведено інвентарний опис основних засобів цілісного майнового комплексу МДКП «Центральний ринок» і сам же зазначає, що до складу основних засобів цілісного майнового комплексу входить МДКП «Центральний ринок» входить будівля столової. А тому, вказане свідчить про те, що ще в 1998 році позивач знав або міг знати про те, що його право порушене.

В судовому засіданні представниками сторін викладено доводи та заперечення по суті апеляційної скарги.

Дослідивши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам апеляційної скарги та відзиву на неї, заслухавши пояснення представників сторін у судовому засіданні, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено Львівським апеляційним господарським судом, 25.02.1998 р. Регіональним відділенням Фонду державного майна по Львівській області видано наказ №97, яким вирішено у звязку з передачею ТОВ «Краківський ринок» в оренду цілісного майнового комплексу за адресою м. Львів, вул. Базарна, 11 та відповідно до Закону України «Про оренду державного та комунального майна» надати в оренду ЦМК МДКП «Центральний ринок» за адресою: м. Львів, вул. Базарна, 11 терміном на 35 років, укласти з ТОВ «Краківський ринок» договір купівлі-продажу обігових матеріальних засобів ЦМК МДКП «Центральний ринок».

В подальшому, 25.02.1998р. між представництвом Фонду державного майна України у м. Львові (правонаступником якого є ОСОБА_2 комунальної власності) та ТОВ «Краківський ринок» укладено договір оренди державного майна №4.

Згідно п. п. 1.1.. 10.1 договору, орендодавець (Представництво ФДМУ у м. Львові) передає, а орендар (ТОВ «Краківський ринок») приймає в строкове, платне володіння та користування майновий комплекс міського державного комунального підприємства «Центральний ринок», склад і вартість якого визначено відповідно до акта оцінки та передаточного балансу вказаного підприємства, складеного станом на 01.02.1998р. і становить 1 279 174,80 грн., з якого: основні фонди за балансовою вартістю 1882078 грн., основні фонди за залишковою вартістю 1279175 грн., інше майно за балансовою вартістю 10227 грн.

Цей договір діє з 25.02.1998р. до 25.02.2033р., строком на 35 років.

Факт передачі в оренду позивачеві майнового комплексу МДКП «Центральний ринок» підтверджується відповідним актом прийому-передачі №4 від 25.02.1998р.

В подальшому, як підтверджується матеріалами справи, 24.10.2001р. між ОСОБА_2 ресурсів Львівської міської ради (правонаступником якого являється ОСОБА_2 комунальної власності) та відповідачем укладено договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) №Ш-0355, відповідно до якого орендодавець на підставі патенту №566 (187) від 13.06.2001р., договору оренди від 19.10.1998р. №4388 передає, а орендар приймає в строкове, платне користування нерухоме майно, що знаходиться на балансі ЖЕК-401.

Відповідно до п. п. 1, 2. 4.1 вказаного договору, обєктом оренди є приміщення, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Базарна, 11, загальною площею 211,9 м2, відповідно до технічного паспорту, виданого БТІ від 30.05.2001р. №274.

Цільове призначення обєкта оренди заклад громадського харчування.

Термін його дії з 24.10.2001р. до 03.07.2006р.

Як встановлено місцевим господарським судом станом на момент розгляду справи, договір оренди 2001р. є чинним, оскільки після закінчення строку на який його було укладено, жодна зі сторін не виявила бажання припинити договірні відносини.

З метою обєктивного розгляду справи, зокрема, зясування питання, чи є приміщення, яке було передане позивачу на підставі договору оренди 2001р. складовою цілісного майнового комплексу МДКП «Центральний ринок», судом першої інстанції було призначено комплексну судову будівельно-технічну та економічну експертизу.

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи №3236 від 29.02.2016р. у даній справі, судовий експерт зазначив, що приміщення столової, площею 211,9 кв.м., яке вказане в технічному паспорті №274 від 30.05.2001р. та розташоване за адресою: м. Львів, вул. Базарна, 11 (яке було передано позивачу в оренду згідно договору оренди від 24.10.2001р.) входить до складу цілісного майнового комплексу МДКП «Центральний ринок», розташованого за адресою: м. Львів, вул. Базарна, 11 (який було передано в оренду позивачу згідно Договору оренди від 25.02.1998р.). Площа приміщення столової розташованої за адресою: м. Львів, вул. Базарна, 11, площі, яка вказана в технічному паспорті №274 від 30.05.2001р. склала 211,9 кв.м. На час проведення огляду, площа приміщень складає 212,6 кв.м. Різниця в 0,7 кв.м. виникла внаслідок звільнення площі підлоги під перегородками після їх демонтажу. Перепланування здійснювалося не виходячи за межі зовнішніх стін. Обєм будівлі, конструктивні елементи залишилися існуючі.

При цьому, відповідно до повідомлення №3237 від 23.11.2015р. у даній справі судовий експерт зазначив, що у звязку із незадоволенням вимог клопотання експерта щодо представлення оригіналу передаточного балансу за лютий 1998р., інвентаризаційного опису основних засобів за лютий 1998р., акту оцінки вартості цілісного майнового комплексу за лютий 1998р., інвентарної картки обліку основних засобів по приміщенні цегляної столової та акту введення в експлуатацію приміщення цегляної столової по вул. Базарна, 11, неможливо надати висновок судово-економічної експертизи.

При прийнятті постанови судова колегія виходила з такого.

До даних правовідносин необхідно застосовувати Цивільний кодекс Української РСР в редакції від 08.10.1999 р., оскільки спірний договір оренди укладений 24.10.2001 р.

Відповідно до ч. 2 ст. 4, ст. 256 ЦК Української РСР в редакції від 08.10.1999р., цивільні права і обов'язки виникають, зокрема, з угод, передбачених законом, а також з угод, хоч і не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За договором майнового найму наймодавець зобов'язується надати наймачеві майно у тимчасове користування за плату.

Згідно ч. 1 ст. 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (в редакції від 13.09.2001р.) істотними умовами договору оренди є, зокрема, об'єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації).

Згідно з п. 1.1. договору оренди 2001р., в користування позивача за вказаним договором було передано майновий комплекс МДКП «Центральний ринок», склад і вартість якого визначена відповідно до акта оцінки та передаточного балансу вказаного підприємства.

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, такий документ, як передаточний баланс МДКП «Центральний ринок» в матеріалах справи відсутній, однак наявним є інвентаризаційний опис основних засобів МДКП «Центральний ринок» станом на 01.02.1998р., згідно якого до основних засобів МДКП «Центральний ринок» віднесено зокрема, столову цегляну 1960 року, вартістю 98930-47, що знаходиться по вул. Базарній, 11 у м. Львові.

Разом з тим, з п. 1 оскаржуваного договору оренди 2001р. вбачається, що його предметом виступає приміщення загальною площею 211,9 м2, яке знаходиться за адресою: вул. Базарна, 11 у м. Львові з цільовим призначенням заклад громадського харчування.

Як зазначено вище, згідно експертного висновку, приміщення столової, площею 211,9 кв.м., яке вказане в технічному паспорті №274 від 30.05.2001р. та розташоване за адресою: м. Львів, вул. Базарна, 11 (яке було передано позивачу в оренду згідно договору оренди від 24.10.2001р.) входить до складу цілісного майнового комплексу МДКП «Центральний ринок», розташованого за адресою: м. Львів, вул. Базарна, 11 (який було передано в оренду позивачу згідно договору оренди від 25.02.1998р.).

Відповідно до ч. 5 ст. 42 ГПК України висновок судового експерта для господарського суду не є обовязковим і оцінюється господарським судом за правилами, встановленими статтею 43 цього Кодексу.

Враховуючи те, що матеріали справи не містять ні доказів, які б спростовували висновки судового експерта, ні інших фактичних даних, які б ставили під сумнів такий, господарський суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що висновок експерта є належним та допустимим доказом у справі, який підтверджує той факт, що в оренду позивачу було двічі передано один і той самий обєкт, а саме: приміщення столової, яке розташоване за адресою: м. Львів, вул. Базарна, 11 та площа якого станом на день огляду експертом становила 212,6 м2.

Відповідно до ст. ст. 41, 48 ЦК УРСР, угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов'язків.

Недійсною є та угода, що, зокрема, не відповідає вимогам закону.

Необхідно зазначити, що волевиявлення сторін при укладенні спірного договору оренди 2001р., мало бути спрямоване на встановлення юридичних наслідків, а саме для орендодавця одержання за користування приміщенням встановлену договором орендну плату, що в даному випадку було реалізовано відповідачем, а правовим наслідком для позивача одержання обєкта оренди для здійснення господарської діяльності.

Однак, як правомірно звернув увагу місцевий господарський суд, уклавши спірний договір оренди 2001р., правовий наслідок а саме одержання майна в користування для позивача не настав, оскільки обєкт оренди за спірним договором вже був переданий йому в 1998р. на підставі договору оренди 1998р. в складі цілісного майнового комплексу МДКП «Центральний ринок», який в свою чергу, як на момент підписання договору оренди 2001р., так і станом на день розгляду справи є чинним оскільки укладений терміном до 25.02.2033р., доказів визнання його недійсним в судовому порядку сторонами надано не було.

Відтак, зважаючи на те, що право тимчасового володіння та користування вказаного вище приміщення належало ТОВ «Краківський ринок» за договором оренди державного майна №4 від 25.02.1998р., у відповідача було відсутнє майнове право на укладення 24.10.2001р. оскаржуваного договору оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) №Ш-0355, оскільки такий не був спрямований на реальне настання правових наслідків для обох його сторін.

З огляду на вищевикладене, судова колегія погоджується з позицією місцевого господарського суду про те, що позовні вимоги є обґрунтованими, оскільки матеріалами справи встановлено, що приміщення, які були передані позивачу за договором оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) №Ш-0355 від 24.10.2001р. входять до складу цілісного майнового комплексу МДКП «Центральний ринок» та відповідно були передані ТОВ «Краківський ринок» ще 25.02.1998р. на підставі договору оренди державного майна №4.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Відповідно до п. 7 Перехідних положень Цивільного кодексу України, до позовів про визнання заперечуваного правочину недійсним і про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, право на пред'явлення якого виникло до 1 січня 2004 року, застосовується позовна давність, встановлена для відповідних позовів законодавством, що діяло раніше.

Згідно ст. 71 ЦК УРСР (в редакції від 08.10.1999р.) загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Необхідно зазначити, що для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об'єктивні (сам факт порушення права), так і суб'єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти.

Відповідно, для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об'єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. При цьому, допускається презумпція обізнаності особи про стан своїх суб'єктивних прав, яка в свою чергу повинна довести, з якого моменту їй стало (могло стати) відомо про порушення її права. (Правова позиція Верховного Суду України, викладена в постанові від 29.10.2014р. у справі №6-152цс14)

Враховуючи наведене судова колегія вважає за необхідне зазначати, що з моменту підписання договору оренди державного майна №4 від 25.02.1998р. та акту приймання-передачі майна від 25.02.1998р. позивачу, як стороні вказаного правочину, було відомо, що до складу орендованого майна входить приміщення столової, оскільки ще 01.02.1998р. комісією у складі директора позивача та представників ФДМУ проведено інвентаризаційний опис ЦМК МДКП «Центральний ринок», в якому відображено це приміщення.

А відтак, підписуючи спірний договір оренди від 24.10.2001р,. ТОВ «Краківський ринок» було обізнане із площею обєкта, який передавався в оренду за цим договором, його місцем розташуванням та іншими технічними характеристиками, а тому, позивач мав обєктивну можливість знати про те, що цей обєкт та приміщення столової, яке він отримав в оренду за договором від 25.02.1998р. є одним і тим же приміщенням, а також про те, що договір який він укладає порушує його права.

Необхідно зазначити, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен зясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у звязку зі спливом позовної давності за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення (Позиція Вищого господарського суду України, викладена у постанові пленуму від 29.05.2013р. №10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів»).

А тому, враховуючи вищевикладене та беручи до уваги те, що спірний договір оренди був укладений сторонами 24.10.2001р., саме від вказаного моменту позивач міг довідатися про порушення свого права, зокрема, щодо передачі йому в оренду приміщення, яке вже знаходилося в його користуванні, а не як стверджує позивач після складення 03.07.2014р. головним спеціалістом контрольно-інвентаризаційного відділу Львівської міської ради акту перевірки обєкта оренди. А відтак, встановлений цивільним законодавством трирічний строк позовної давності для звернення з даним позовом до суду закінчився 24.10.2004р.

За таких обставин, незважаючи на доведеність та обґрунтованість позовних вимог, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що позов задоволенню не підлягає, оскільки позивачем було пропущено строк позовної давності для звернення до суду.

Згідно ст. 33, абзацу 2 ст. 34, ст. 43 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Скаржником не подано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували обґрунтованість вимог, заявлених у апеляційній скарзі.

За таких обставин, апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що рішення прийняте із дотриманням норм чинного законодавства та у відповідності до обставин справи, тому підстав для його зміни чи скасування, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, -

Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Львівської області від 24.03.2016 р. у справі

№ 914/1827/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Матеріали справи скерувати в господарський суд Львівської області.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 04.07.2016 р.

ОСОБА_5 Матущак

Судді О.В. Зварич

ОСОБА_1