ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" червня 2016 р.Справа № 923/417/16
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 та ОСОБА_3

(склад колегії суддів сформовано на підставі автоматизованого розподілу справи між суддями)

секретар судових засідань ОСОБА_4

за участю представників:

Компанії "Мідвей Імпекс Лімітед" - не зявився,

ОВ "Завод картонного упакування "Пак Системс" - ОСОБА_5 (на підставі доручення),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одеса апеляційну скаргу Компанії "Мідвей Імпекс Лімітед" на ухвалу Господарського суду Херсонської області від 31.05.2016 про припинення провадження у справі № 923/417/16 за позовом Компанії "Мідвей Імпекс Лімітед" до Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод картонного упакування "Пак Системс» про стягнення 582 200,53 грн. за договором позики № 2 від 23.04.2012р.,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Херсонської області від 27.04.2016 порушено провадження у справі № 923/417/16 за позовом Компанії "Мідвей Імпекс Лімітед" (м. Лондон, ОСОБА_6 Королівство Великої Британії та Північної Ірландії) (далі за текстом: позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод картонного упакування "Пак Системс" (с. Райське, м. Нова Каховка, Херсонська область) (далі за текстом: відповідач) про стягнення 582 200,53 грн. за договором позики № 2 від 23.04.2012р..

Однак ухвалою господарського суду Херсонської області від 31.05.2016р. провадження у справі № 923/417/16, з урахуванням клопотання відповідача, припинено.

Припиняючи провадження у справі суд першої інстанції, з посиланням на приписи ст. 1, п. 5 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України (ГПК) та Закон України "Про міжнародний комерційний арбітраж" виходив з того, що умовами договору позики,стягнення за яким є предметом цього спору, передбачено що при вирішенні спорів щодо виконання умов цього договору застосовується законодавство Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії та розглядаються у відповідності до законодавства Лондонського Інтернаціонального Арбітражного Суду, який розташований в м. Лондон, ОСОБА_6 королівство Великої Британії та Північної Ірландії.

Враховуючи ці умови, тобто те, що сторони уклали угоду про передачу спору на вирішення третейського суду, а також те, що відповідач не згоден щоб спір розглядався Господарським судом Херсонської області, суд першої інстанції дійшов висновку, що цей спір повинен розглядатись зазначеним у Договорі позики судом, а тому наявні передбачені п. 5 ч. 1 ст. 80 ГПК України підстави для припинення провадження у справі.

Не погоджуючись з цією ухвалою Господарського суду Херсонської області про припинення провадження у справі позивач звернувся до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою у якій просить скасувати цю ухвалу та направити справу до Господарського суду Херсонської області для розгляду по суті.

Свою позицію скаржник мотивував тим, що по-перше зазначений у Договорі позики третейський суд не існує і відповідно не може розглянути та вирішити цей спір , тобто арбітражна угода не може бути виконана, а відтак припинивши провадження у справі суд першої інстанції позбавив його права на захист своїх прав та інтересів.

По-друге, після порушення Господарським судом Херсонської області провадження по цієї справі відповідач заявляв клопотання про відкладення розгляду справи чим фактично надав згоду на розгляд цього спору Господарським судом Херсонської області, а тому цей спір повинен розглядатись цим судом.

В обґрунтування своєї позиції скаржник послався на Закони України «Про міжнародний комерційний арбітраж» та «Про міжнародне приватне право».

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 14.06.2016 вказану апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду в відкритому судовому засіданні 23.06.2016р. о 10.00, про що сторони згідно приписів ст.98 ГПК України були повідомлені належним чином.

Фіксація судового процесу здійснювалась за допомогою технічних засобів.

Представник скаржника в судове засідання не зявився, хоча був повідомлений належним чином про розгляд справи, що підтверджується реєстром поштових відправлень про вручення йому 21.06.2016р. поштового відправлення (ухвали суду про призначення справи до розгляду).

Враховуючи вказані обставини, а також те, що скаржник виклав свою позицію щодо оскарженої ним ухвали в апеляційній скарзі, тобто його позиція відома, суд прийняв рішення про розгляд справи за його відсутністю.

Суд задовольнив клопотання представника відповідача про залучення до матеріалів справи документа, якій підтверджує існування та місцезнаходження Лондонського Інтернаціонального Арбітражного Суду.

Представник відповідача в усних поясненнях наданих суду просив, суд ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Після надання представником відповідача пояснень по справі до суду електронною поштою надійшло клопотання представника скаржника про відкладення розгляду справи з посиланням на те, що про призначення справи до розгляду він узнав лише сьогодні 23.06.2016р.

Суд розглянувши це клопотання відхилив його з наступних підстав.

По-перше, як зазначалось вище, з реєстру поштових відправлень вбачається, що скаржник отримав ухвалу суду про призначення справи до розгляду 21.06.2016р., а не 23.06.2016р., як він зазначає у клопотанні, тобто представник скаржника при бажанні мав можливість прибути в судове засідання 23.06.2016р.

По-друге, ст.102 ГПК України передбачений скорочений (пятнадцятиденний) строк розгляду апеляційних скарг на ухвали місцевого суду, що унеможливлює відкладення розгляду справи на іншу, більш пізню дату, без відповідного клопотання про продовження цього строку, а скаржник такого клопотання не заявив, а суд згідно приписів ГПК України не має процесуальних прав з власної ініціативи продовжувати цей строк.

Згідно ст. 85 ГПК України в судовому засіданні оголошувались лише вступна та резолютивна частини судової постанови.

Заслухавши усні пояснення представника відповідача, обговоривши доводи викладені в апеляційній скарзі, дослідивши обставини справи та наявні у ній докази, а також перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи 23.04.2012р., у місті ОСОБА_6 Королівство, між позивачем - Компанією "Мідвей Імпекс Лімітед"( м. Лондон, ОСОБА_6 Королівство Великої Британії та Північної Ірландії) та відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Завод картонного упакування "Пак Системс""(с. Райське, м. Нова Каховка, Херсонська область) було укладено Договір позики №2 (далі по тексту Договір позики), згідно умов якого позивач (за договором позикодавець) зобовязувався надати відповідачу (за договором позичальник) позику в розмірі 200 000,00 ЄВРО під фіксовані 10% річних, зі строком повернення позики до 31.12.2018р.

Згідно з п. 13.2. Договору позики при виникненні між сторонами розбіжностей, які не можуть бути вирішені шляхом переговорів, сторони повинні звернутися до Лондонського Інтернаціонального Арбітражного Суду, який розташований в м. Лондон, ОСОБА_6 королівство Великої Британії та Північної Ірландії.

Згідно з п. 13.3., п. 14.1.-п. 14.2. Договору позики для розгляду вказаних розбіжностей застосовується законодавство Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії, даний договір регулюється законодавством Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії і тлумачиться у відповідності до нього.

Зазначений Договір позики підписано сторонами без будь-яких зауважень, заперечень, протоколів розбіжностей тощо, зокрема в частині змісту положень п. 13.2. вказаного договору, за якими спори (розбіжності) за цим договором вирішуються у Лондонському Інтернаціональному Арбітражному Суді, з місцезнаходженням м. Лондон, ОСОБА_6 Королівство Великої Британії та Північної Ірландії та за законодавством Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії і тлумачиться у відповідності до нього.

З позовної заяви позивача вбачається, що він на виконання умов Договори позики позивач надав відповідачеві 83 000 Євро позики, під 10% річних, до 31.12.2018р., однак останній не виконав умови договору щодо сплати відсотків за користування позикою і має заборгованість по їх сплаті в сумі 19993,15 Євро, що в еквіваленті становить 582 200,53грн.

Саме стягнення зазначеної заборгованості є предметом спору по цієї справі .

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України (ГПК України) підприємства, установи, організації, інші юридичні особи, у тому числі іноземні, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських спорів за захистом своїх порушених прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж" даний Закон застосовується до міжнародного комерційного арбітражу, якщо місце арбітражу знаходиться на території України, а положення ст. ст. 8, 9, 35, 36 даного Закону застосовуються і в тих випадках, коли місце арбітражу знаходиться за кордоном.

За ч. 1 ст. 8 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж" суд, до якого подано позов у питанні, що є предметом арбітражної угоди, повинен, якщо будь-яка з сторін попросить про це не пізніше подання своєї першої заяви щодо суті спору, припинити провадження у справі і направити сторони до арбітражу, якщо не визнає, що ця арбітражна угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо сторони уклали угоду про передачу спору на вирішення третейського суду.

У п.4.2.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз'яснено, що за наявності письмової угоди сторін про передачу спору на вирішення третейського суду (п.5 ч.1 ст.80 ГПК України). Якщо таку угоду укладено до порушення провадження у справі то:

- у разі коли відповідач не заперечує проти розгляду справи саме господарським судом, спір підлягає вирішенню останнім;

- у випадку якщо відповідач з посиланням на вказану угоду, яка є чинною та не визнавалася недійсною, наполягає на вирішенні спору, саме, третейським судом, господарський суд має припинити провадження у справі на підставі п.5 ч.1 ст. 80 ГПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ГПК України та ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно з ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також, інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. Ці дані встановлюються письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів, поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, які (пояснення) на вимогу суду, мають бути викладені письмово. Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розглядові в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Проте, які вірно зазначив місцевий суд в оскарженій позивачем ухвалі, останній всупереч приписів вищенаведених процесуальних норм не надав суду першої інстанції будь-яких належних і достовірних доказів того, що вказаний у п. 13.2. Договору позики третейський суд не існує, й відповідно, арбітражна угода не може бути виконана, а також не надав цьому суду доказів того, що станом на 31.05.206р. арбітражна угода, що містить п. 13.2. Договору позики визнана недійсною або втратила чинність.

Слід зазначити, що скаржник посилаючись у скарзі на те, що вказаний в договорі позики суд не існує, а тому спір повинен розглядатись Господарським судом Херсонської області, у порушення вищенаведених процесуальних норм також не надав суду апеляційної інстанції таких доказів.

Доводи скаржника викладені ним у скарзі про те, що саме відповідач повинен довести, що такий суд існує, на переконання апеляційного суду є хибними і не ґрунтуються на законі, оскільки саме позивач посилається на те, що такий суд не існує, тобто зазначає такі обставини, а відтак саме він відповідно до приписів ст.33 ГПК України повинен їх довести.

Крім того, з наданого представником відповідача суду апеляційної інстанції документу вбачається що вказаний у Договорі позики суд існує.

З огляду на вкладене суд апеляційної інстанції не приймає до уваги вищевказані доводи скаржника.

Оцінюючи доводи скаржника, про те що відповідач своїми процесуальними діями фактично погодився з тим, що спір повинен розглядатись Господарським судом Херсонської області, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи станом на 31.05.2016р., тобто на дату надходження до суду відзиву відповідача на позовну заяву та його клопотання про припинення провадження у справі, у яких стверджується про підвідомчість даного спору третейському суду та на момент прийняття судом першої інстанції оскарженої ухвали, до цього суду не надходили заяви відповідача щодо суті спору і він не викладав свою позицію щодо надання згоди на розгляд справи Господарським судом Херсонської області, а надіслане до місцевого суду 13.05.2016р. клопотання про відкладення розгляду справи, як вірно зазначає в ухвалі місцевий суд, не може вважатись заявою відповідача щодо суті спору.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції доходить висновку, що місцевий суд обґрунтовано, з урахуванням умов Договору позики, позиції відповідача про підвідомчість даного спору третейському суду та його незгоди щоб цей спір розглядався Господарським судом Одеської області, а також не надання позивачем належних та достовірних доказів того що зазначений у Договорі позики суд не існує, керуючись приписами п. 5 ч. 1 ст. 80 ГПК України припинив провадження у справі.

На переконання суду апеляційної інстанції наведені скаржником у скарзі доводи, не підтверджені будь-яким належними доказами, не спростовують висновків суду першої інстанції та не доводять їх помилковість, а тому не можуть бути підставою для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду першої інстанції про припинення провадження у справі.

Приймаючи до уваги, що апеляційна скарга не задовольняється понесені скаржником витрати по сплаті судового збору за розгляд скарги судом апеляційної інстанції покладаються на скаржника.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 1, 4-3, 32, 33, 43, 99, 101-106, п. 5 ч. 1 ст. 80 ГПК України, Законом України "Про міжнародний комерційний арбітраж", Одеський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Ухвалу Господарського суду Херсонської області від 31.05.2016 про припинення провадження у справі № 923/417/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу Компанії "Мідвей Імпекс Лімітед" без задоволення.

Постанова, згідно ст. 105 ГПК України, набуває законної сили з дня її оголошення і може бути оскаржена в двадцятиденний строк у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий: М.А. Мирошниченко

Судді: О.Л. Воронюк

ОСОБА_3