ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.06.2016р. Справа№ 914/1531/16

Господарський суд Львівської області розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи:

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький метизний завод»

(м. Запоріжжя)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Дослідно-механічний завод «Карпати» (м. Новий Розділ, Львівська обл.)

про: стягнення суми основного боргу в розмірі 96120,00 грн., пені у розмірі 4133,16 грн., 3% річних у розмірі 679,40 грн., інфляційних втрат у розмірі 4325,40 грн.

Суддя: Пазичев В.М.

При секретарі: Черменєвій В.С.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 довіреність б/н від 13.06.2016 року.

від відповідача: ОСОБА_2 довіреність від 09.07.2015 року.

Суть спору: На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький метизний завод» (м. Запоріжжя) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дослідно-механічний завод «Карпати» (м. Новий Розділ, Львівська обл.) про стягнення суми основного боргу в розмірі 96120,00 грн., пені у розмірі 4133,16 грн., 3% річних у розмірі 679,40 грн., інфляційних втрат у розмірі 4325,40 грн.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 07.06.2016 року порушено провадження у справі і призначено до розгляду на 16.06.2016 року. Ухвалою суду від 16.06.2016 року розгляд справи відкладено до 30.06.2016 року, в звязку з відсутністю представника відповідача

Позивач вимог ухвали суду про порушення провадження у справі від 07.06.2016 року, про відкладення від 16.06.2016 року не виконав, явку повноважного представника в судове засідання забезпечив.

30.06.2016 року за вх. № 27712/16 позивач подав заяву про уточнення (зменшення) позовних вимог, згідно якої він просить суд стягнути з відповідача суму основного боргу в розмірі 91120,00 грн. та судовий збір.

Відповідач вимог ухвали суду про порушення провадження у справі від 07.06.2016 року, про відкладення від 16.06.2016 року не виконав, явку повноважного представника в судове засідання забезпечив.

16.06.2016 року електронною поштою від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

30.06.2016 року за вх. № 27706/16 відповідач подав відзив на позовну заяву.

30.06.2016 року за вх. № 27708/16 відповідач подав заяву по справі.

30.06.2016 року за вх. № 27708/16 відповідач подав заяву про визнання суми основного боргу в розмірі 91120,00 грн. та суму сплаченого судового збору в розмірі 1578,87 грн.

Відповідно до ст. 85 ГПК України, вступну і резолютивну частини рішення виготовлено, підписано та оголошено 30.06.2016 року.

Розглянувши матеріали і документи, подані сторонами, заслухавши пояснення представників сторін, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне:

Як зазначено у позовній заяві, 11 лютого 2016 року між позивачем та відповідачем було укладено договір поставки № 163 (надалі - Договір), відповідно до якого позивач зобов'язався передати відповідачу, а відповідач прийняти та оплатити товар на передбачених договором умовах.

Відповідно до п. 1.2. Договору, перелік, асортимент, кількість, ціна та вартість товару узгоджується сторонами шляхом оформлення специфікацій до договору.

Позивач зазначає, що 11 лютого 2016 року між сторонами була підписана специфікація № 1, відповідно до якої позивач зобов'язався поставити дріт сталевий зварювальний Св08Г2С ДСТУ 2246-70, діаметр 1,2 мм. (касети к-300 пластикові) в кількості 4,005 т. на загальну суму 96120,00 грн.

Згідно п. 2.2. Договору, умовами поставки є DDP, відповідно до ІНКОТЕРМС 2010, м. Запоріжжя, тобто франко-склад покупця.

Позивач зазначає, що згідно п. 2.1. Договору, поставка товару по договору проводиться партіями. Кінцевий асортимент і кількість узгодженої сторонами партії поставки товару визначається шляхом виставлення позивачем рахунків, а також підписання уповноваженими особами сторін накладних.

16 лютого 2016 року позивач виставив відповідачу рахунок № 100 на загальну суму 96120,00 грн. з переліком товару, узгодженого сторонами у специфікації.

Позивач наголошує, що 17 лютого 2016 року між позивачем та відповідачем підписано видаткову накладну № 87, згідно якої позивач передав, а відповідач, в особі ОСОБА_3, уповноваженого довіреністю № 55 від 16.02.2016 р., прийняв узгоджений сторонами товар на суму 96120 грн. Крім того, отримання товару підтверджуються товарно-транспортною накладною № 87 від 17.02.2016 р.

Відповідно до п. 4.5. Договору, претензії, повязані з недоліками товару можуть бути пред'явлені не пізніше 20 календарних днів з моменту поставки товару.

В той же час, за твердженням позивача, жодних претензій відповідач не пред'являв, а, відповідно, поставка відбулася належним чином згідно умов договору.

Згідно п. 3.1. Договору, оплата за товар проводиться покупцем протягом 15 календарних днів з моменту поставки товару.

Отже, на думку позивача, провести розрахунок за товар відповідач повинен був до 02.03.2016 р. включно і починаючи з 03.03.2016 р. відбувається прострочення оплати товару.

Позивач наголошує, що неодноразово звертався до відповідача письмово: з листом від 26.04.2016 р. та претензією від 05.05.2016 р.

Позивач звертає увагу на те, що відповідач листом від 10.05.2016 р. визнав існування заборгованості, але погашати її відмовляється.

Згідно п. 5.3. Договору, у разі несвоєчасного виконання покупцем грошових зобов'язань, покупець сплачує пеню у розмірі 0,05% за кожен день прострочення від вартості неоплаченої продукції, але не більше подвійної облікової ставки НБУ.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За твердженням позивача, на час подачі даного позову пеня склала - 4133,16 грн., розмір втрат від інфляції склав 4325,40 грн., а розмір 3% річних від простроченої суми становить 679,40 грн. гривень.

30.06.2016 року за вх. № 27712/16 позивач подав заяву про уточнення (зменшення) позовних вимог, згідно якої просить суд стягнути з відповідача суму основного боргу в розмірі 91120,00 грн. та судовий збір.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що 15.06.2016 року сплатив на користь позивача частину основного боргу в розмірі 5000,00 грн.

Також, відповідач зазначає, що позивачем невірно розраховано початок строку нарахування штрафних санкцій, а саме: з 03.03.2016 року замість 04.03.2016 року.

30.06.2016 року за вх. № 27708/16 відповідач подав заяву про визнання суми основного боргу в розмірі 91120,00 грн. та суму сплаченого судового збору в розмірі 1578,87 грн.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного:

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно до ст. 173 ГК України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, в тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Відповідно до ст. 179 ГК України, майново-господарські зобовязання, які виникають між субєктами господарювання або між субєктами господарювання і негосподарюючими субєктами юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобовязаннями.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. В силу статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із вимогами ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Пунктом 3 ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного кодексу. Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як встановлено в ході судового розгляду справи, 11 лютого 2016 року між позивачем та відповідачем було укладено договір поставки № 163 (надалі - Договір), відповідно до якого позивач зобов'язався передати відповідачу, а відповідач прийняти та оплатити товар на передбачених договором умовах.

Відповідно до п. 1.2. Договору, перелік, асортимент, кількість, ціна та вартість товару узгоджується сторонами шляхом оформлення специфікацій до договору.

11 лютого 2016 року між сторонами була підписана специфікація № 1, відповідно до якої позивач зобов'язався поставити дріт сталевий зварювальний Св08Г2С ДСТУ 2246-70, діаметр 1,2 мм. (касети к-300 пластикові) в кількості 4,005 т. на загальну суму 96120,00 грн.

Згідно п. 2.2. Договору, умовами поставки є DDP, відповідно до ІНКОТЕРМС 2010, м. Запоріжжя, тобто франко-склад покупця.

Згідно п. 2.1. Договору, поставка товару по договору проводиться партіями. Кінцевий асортимент і кількість узгодженої сторонами партії поставки товару визначається шляхом виставлення позивачем рахунків, а також підписання уповноваженими особами сторін накладних.

16 лютого 2016 року позивач виставив відповідачу рахунок № 100 на загальну суму 96120,00 грн., з переліком товару, узгодженого сторонами у специфікації.

17 лютого 2016 року між позивачем та відповідачем підписано видаткову накладну № 87, згідно якої позивач передав, а відповідач, в особі ОСОБА_3, уповноваженого довіреністю № 55 від 16.02.2016 р., прийняв узгоджений сторонами товар на суму 96120 грн. Крім того, отримання товару підтверджуються товарно-транспортною накладною № 87 від 17.02.2016 р.

Відповідно до п. 4.5. Договору, претензії, повязані з недоліками товару можуть бути пред'явлені не пізніше 20 календарних днів з моменту поставки товару.

В той же час, за твердженням позивача, жодних претензій відповідач не пред'являв, а, відповідно, поставка відбулася належним чином згідно умов договору.

Згідно п. 3.1. Договору, оплата за товар проводиться покупцем протягом 15 календарних днів з моменту поставки товару.

Отже, провести розрахунок за товар відповідач повинен, був до 03.03.2016 р. включно і починаючи з 04.03.2016 р. відбувається прострочення оплати товару.

Позивач неодноразово звертався до відповідача письмово: з листом від 26.04.2016 р. та претензією від 05.05.2016 р.

Відповідач листом від 10.05.2016 р. визнав існування заборгованості, але погашати її відмовляється.

Згідно п. 5.3. Договору, у разі несвоєчасного виконання покупцем грошових зобов'язань, покупець сплачує пеню у розмірі 0,05% за кожен день прострочення від вартості неоплаченої продукції, але не більше подвійної облікової ставки НБУ.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

30.06.2016 року за вх. № 27712/16 позивач подав заяву про уточнення (зменшення) позовних вимог, згідно якої він просить суд стягнути з відповідача суму основного боргу в розмірі 91120,00 грн. та судовий збір.

Згідно ч. 4 ст. 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених ст. 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Крім того, 30.06.2016 року за вх. № 27708/16 відповідач подав заяву про визнання суми основного боргу в розмірі 91120,00 грн. та суму сплаченого судового збору в розмірі 1578,87 грн.

Згідно ст. 78 ГПК України, у разі визнання відповідачем позову, господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб. Учасниками процесу не надано суду доказів про те, що дії відповідача щодо визнання уточнених (зменшених) позовних вимог суперечать чинному законодавству України або порушують права і охоронювані законом інтереси інших осіб.

Отже, судом встановлено, що з відповідача підлягає до стягнення на користь позивача сума основного боргу в розмірі 91120,00 грн.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи, що позивачем представлено достатньо обєктивних та переконливих доказів в підтвердження своїх уточнених (зменшених) позовних вимог, а відповідач уточнені (зменшені) позовні вимоги визнав, суд прийшов до висновку, що уточнені (зменшені) позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький метизний завод» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дослідно-механічний завод «Карпати» про стягнення суми основного боргу в розмірі 91120,00 грн. є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Згідно ст. 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється: за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством; за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення, заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами, заяви про скасування рішення третейського суду, заяви про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду та заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України; за видачу судами документів.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальних заробітних плат.

Як доказ сплати судових витрат, позивач подав платіжне доручення № 316 від 30.05.2016 року на суму 1578,87 грн. про сплату судового збору.

Згідно ч. 2 ст. 49 ГПК України, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору. Отже, судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, слід покласти повністю на відповідача, оскільки спір виник з його вини.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 43, 33, 43, 49, 82, 84, 85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Уточнені (зменшені) позовні вимоги задоволити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дослідно-механічний завод «Карпати» (81652, Львівська обл., м. Новий Розділ, вул. Ходорівська, 4, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький метизний завод» (69106, м. Запоріжжя, Північне шосе, 22Д, ) суму основного боргу в розмірі 91120 (девяносто одну тисячу сто двадцять) грн. 00 коп. та 1578 (одна тисяча пятсот сімдесят вісім) грн. 87 коп. судового збору.

3. Наказ видати, в порядку ст. 116 ГПК України, після набрання рішенням законної сили.

Суддя Пазичев В.М.

Повний текст рішення виготовлено 02.07.2016 року.