ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"05" липня 2016 р. Справа № 903/1330/15

за позовом Публічного акціонерного товариства Західінкомбанк в особі Уповноваженої особи ОСОБА_1 гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ Західінкомбанк

до відповідача 1: Товариства з обмеженою відповідальністю Спецуправління Дорсервіс

відповідача 2: Приватного підприємства Ірома

про визнання недійсним договору ренти від 17.12.2015р. №929

Суддя: Філатова С.Т.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2, дов. №295-19 від 25.02.2016р.

від відповідача 1: ОСОБА_3, дов. від 15.07.2015р.

від відповідача 2: ОСОБА_3, дов. від 24.06.2016р.

У відповідності до ст. 81-1 ГПК України за клопотанням позивача здійснюється фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відповідно до ст. 20 Господарського процесуального кодексу України розяснено право відводу судді. Відводу судді не заявлено. На підставі ст. 22 ГПК України розяснено процесуальні права та обовязки сторін.

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство Західінкомбанк в особі Уповноваженої особи ОСОБА_1 гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ Західінкомбанк звернулося з позовом про визнання недійсним договору ренти від 17.12.2015р. №929, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю Спецуправління Дорсервіс та Приватним підприємством Ірома.

Позовні вимоги обґрунтовані таким:

Добудова адміністративного приміщення /А-5/ по пр. Перемоги, 15 у м. Луцьку в розмірі 86/100 від загальної площі є власністю ПАТ „Західінкомбанк та була зареєстрована за ПАТ Західінкомбанк 06.02.2012 р. у Реєстрі прав власності на нерухоме майно та перенесено 06.10.2015р. у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно.

30.11.2015 року ПАТ „Західінкомбанк дізналося, що 20 листопада 2015 року державним реєстратором Реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції було проведено реєстрацію скасування державної реєстрації права власності на 86/100 частки добудови адміністративного приміщення за ПАТ „Західінкомбанк по проспекту Перемоги, 15, проведеної 06.02.2012 року, та внесено запис про державну реєстрацію права власності на 86/100 вказаної добудови адміністративного приміщення /А-5/ по пр. Перемоги, 15 у м. Луцьку за ПП „Ірома.

Вважаючи вказані рішення державного реєстратора незаконними, ПАТ Західінкомбанк було подано відповідну заяву до правоохоронних органів, за наслідками якої до ЄДРДР було внесено відомості про початок досудового розслідування у кримінальному провадженні №0003723, а також було подано адміністративний позов до Волинського окружного адміністративного суду.

Не будучи власником 86/100 добудови адміністративного приміщення /А-5/ по пр.Перемоги, 15 у м. Луцьку, ПП „Ірома не вправі була будь-яким чином розпоряджатися 18/100 цього приміщення, та відчужувати його на користь ТзОВ „Спецуправління Дорсервіс по договору ренти, а тому договір ренти від 17.12.2015 року р.№929 вчинений ПП „Ірома без дотримання вимог, зазначених в ч.2 ст. 203 ЦК України, і, як наслідок, є недійсним.

Повідомило, що Постановою Правління Національного банку України від 23.07.2014р. №433 „Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства „Західінкомбанк виконавчою дирекцією ОСОБА_1 гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 23.07.2015 року № 63 „Про початок процедури ліквідації ПАТ „Західінкомбанк та призначення уповноваженої особи ОСОБА_1 на ліквідацію банку, згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства „Західінкомбанк та призначено уповноваженою особою ОСОБА_1 на ліквідацію ПАТ „Західінкомбанк провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_4.

Наказом ОСОБА_1 гарантування вкладів фізичних осіб від 10.07.2015 р. № 221 з 13.07.2015 р. призначено уповноваженою особою ОСОБА_1 на ліквідацію ПАТ „Західінкомбанк провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_5.

Звернулося із заявами про відстрочення сплати судового збору та забезпечення позову від 24.12.2015р. №01-67/68/15 шляхом накладення арешту на 18/100 добудови адміністративного приміщення /А-5/ за адресою м. Луцьк, вул. Перемоги, 15.

Ухвалою суду від 28.12.20016р. порушено провадження у справі, відстрочено позивачу сплату судового збору на підставі заяви від 23.12.2015р. №2007-19 до 18.01.2016р. Зобовязано подати суду: позивача - докази сплати судового збору; правовстановлюючі документи, свідоцтво про право власності на 18/100 добудови адміністративного приміщення /А-5/ за адресою м. Луцьк, вул. Перемоги, 15; договір купівлі-продажу б/н від 27.10.1999р.; постанову Вищого адміністративного суду України від 23.09.2015р. №К/800/3745/15 та рішення суддів по цій справі; відповідача 1 - статути за час діяльності, довідку про включення в ЄДРПОУ, пояснення (обґрунтовані доводи та заперечення) по суті позовних вимог; відповідача 2 - довідку про включення в ЄДРПОУ, статути за час діяльності, пояснення (обґрунтовані доводи та заперечення) по суті позовних вимог, свідоцтво про право власності №48086223 від 20.11.2015р. на спірну будівлю, правовстановлюючі документи, що слугували підставою для оформлення права власності 20.11.2015р.

Заяву ПАТ Західінкомбанк про забезпечення позову від 24.12.2015р. №01-67/68/15 шляхом накладення арешту на 18/100 добудови адміністративного приміщення /А-5/ за адресою м. Луцьк, вул. Перемоги, 15 із заявою про відстрочення сплати судового збору від 23.12.2015р. №2010-19, відхилено як необґрунтовану відповідно до вимог ст.ст. 66, 67 ГПК України.

Клопотанням від 31.12.2015р. позивач долучив до матеріалів справи платіжні доручення №1526 та №1525 від 29.12.2015р. про сплату 1 218,00грн. та 618,00грн. судового збору.

Відповідач у запереченнях від 11.01.2016р. позов заперечив, мотивуючи тим, що 27 жовтня 1999 року між МП Інкомсервіс (продавець), правонаступником якого є ПП „Ірома та КБ „Західінкомбанк (покупець), правонаступником якого є ПАТ „Захід інкомбанк, був укладений договір купівлі-продажу, відповідно до якого продавець продав, а покупець купив нежитлове приміщення (добудову до адміністративного будинку) площею 1226,7 кв.м. (крім ресторану та гаражів), що знаходиться по проспекту Перемоги, 15 в м. Луцьку, з переходом до покупця права користування земельною ділянкою площею 270 кв.м., на якій знаходиться спірне приміщення.

Обєкт купівлі-продажу належав продавцю - МП „Інкомсервіс, правонаступником якого є ПП „Ірома, на праві власності на підставі рішення виконкому Луцької міської ради №204 від 22.06.1994 року про виділення МП „Інкомсервіс земельної ділянки під будівництво і ОСОБА_3 про готовність збудованого обєкту до експлуатації, затвердженого рішенням виконавчого комітету №5 від 19.04.1998 року. На підставі цих рішень зазначена добудова до адміністративного будинку була зареєстрована за МП „Інкомсервіс у Волинському обласному бюро технічної інвентаризації шляхом внесення запису в реєстрову книгу №4 за №580, про що власнику було видано Реєстраційне посвідчення на обєкти нерухомого майна, які належать юридичним особам, від 04.05.1998 року.

На випадок наступлення можливих непередбачуваних обставин, які могли вплинути на домовленість сторін щодо зустрічного продажу одна одній обєктів нерухомого майна за пільговими цінами, до договору від 27.10.1999 року було включено умову, яка гарантувала непорушність цієї домовленості і усувала ризик для продавця в разі зміни учасника (співвласника ) банку,який володіє контрольним пакетом (часткою) у статутному фонді (згодом, при перетворенні в акціонерне товариство, акцій). За наступления цієї умови виникали два наслідки:

а)наділення продавця - МП „Інкомсервіс правом вимагати від покупця-КБ „Західінкомбанк доплати до отриманої під час укладення договору суми за добудову в розмірі 126 138,04 грн., виходячи з експертної оцінки її вартості на час виникнення цієї обставини;

б)припинення дії договору і повернення сторін в першопочаткове становище-повернення покупцем приміщення продавцю з поверненням останнім вищевказаної суми за договором в розмірі 126 138,04 грн.

Право вибору одного з цих варіантів відповідно до договору належало Малому підприємству „Інкомсервіс.

Таким чином, зазначений договір купівлі-продажу є фідуціарним договором, який ґрунтується на особливій довірі сторін, міг бути укладений лише між ними і в разі зміни їх, або, як зазначено в даному договорі, однієї з цих сторін, передбачав право іншої сторони в односторонньому порядку припинити його дію з поверненням учасників договору в першопочаткове становище або змінити його умови в частині договірної ціни обєкту купівлі - продажу.

За позовом ПАТ „Західінкомбанк, ініційованим його новими власниками, господарський суд Волинської області відповідно до рішення від 04 квітня 2010 року договір від 04.12.1996 року купівлі-продажу приміщення в м. Житомирі по вул.О.Ольжича, 9 визнав недійсним, погодившись з посиланням позивача на його економічну невигідність для банку в звязку з низькою ціною продажу будинку, викликану (як порахував суд) зловмисною домовленістю голови правління банку з покупцем. На підставі цього рішення Приватне підприємство „Ірома зазначене приміщення було зобовязано повернути ПАТ „Західінкомбанк без повернення правонаступнику попереднього власника - ПП „Ірома сплаченої за нього у 1996 році суми коштів.

Вказана обставина послужила підставою для ПП „Ірома - правонаступника МП „Інкомсервіс реалізувати надане останньому, як продавцю, право, закріплене в ч.3 п. 2 договору купівлі-продажу від 27.10.1999р., відповідно до якого у разі зміни учасника покупця, який володіє контрольним пакетом, продавець має право за своїм вибором або вимагати від покупця доплати різниці між продажною ціною, вказаною в п.1, та дійсною вартістю приміщень, визначеною відповідно до висновку експерта на момент такої вимоги, або припинити дію цього договору, повернути покупцю одержані кошти та вимагати повернення приміщень, вказаних в п.1 цього договору.

Договір купівлі-продажу від 27.10.1999 року не породив обумовлених ним правових наслідків в частині виникнення у покупця права власності на обєкт купівлі-продажу і в звязку з іншою обставиною. Відповідно до розділу 7 „Додаткові умови договору покупець після укладення договору зобовязувався надати продавцю позику в розмірі 2 700 000,00грн. терміном на три роки , але цього зобовязання не виконав.

Оскільки суперечності щодо обох обєктів між банком і МП „Інком сервіс виникли відразу ж після приходу його нових власників у 2009 році, Приватним підприємством „Ірома в наданні необхідних правоустановчих документів для проведення державної реєстрації добудови до адмінбудинку за банком було відмовлено.

Як наслідок, рішенням реєстратора від 18.05.2009 року за № 1801 в реєстрації права власності на нежитлове приміщення по проспекту Перемоги, 15 в м. Луцьку за КБ „Західінкомбанк у Волинському бюро технічної інвентаризації було відмовлено на підставі ч.10 п.3.3. Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно. Згідно з названим пунктом при укладенні договорів купівлі-продажу нерухомого майна між юридичними особами, які нотаріально посвідчені не були, неподання до органу реєстрації правоустановчих документів попереднього власника є підставою для відмови в реєстрації.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2009 року, яка вступила в законну силу, позов банку про скасування названого рішення реєстратора та зобовязання КП „Волинське обласне бюро технічної інвентаризації вчинити дії по реєстрації зазначеного майна за позивачем, залишено без задоволення, а дії реєстратора - КП „Волинське обласне бюро технічної інвентаризації визнано законними .

Таким чином, право власності у ПАТ „Західінкомбанк на обєкт купівлі-продажу за договором від 27.10.1999 року не виникло, оскільки згідно з ч.4 ст.334 ЦК України у випадку, якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Відтак, ПП „Ірома, як правонаступник МП „Інкомсервіс, за яким було зареєстроване вищеназване нежитлове приміщення і, як і раніше, стояло на його балансі, продовжувало залишатись його єдиним законним власником. Виходячи з вищевикладеного, Приватне підприємство „Ірома 30.09.2011 року надіслало ПАТ „Західінкомбанк письмову вимогу - повідомлення про припинення дії договору купівлі-продажу частини спірного приміщення від 27.10.1999 року в звязку з закріпленої в п. 2 договору скасувальною умовою (ч.2 ст.61 ЦК УРСР, ч.2 ст.212 ЦК України). Банку було запропоновано повідомити свої платіжні реквізити для повернення сплачених ним при укладенні договору коштів за частину приміщення, звільнити останнє і передати його законному власнику-ПП „Ірома.

Копія зазначеного повідомлення була надіслана також реєстратору - КП „Волинське обласне бюро технічної інвентаризації з тим, щоб не допустити реєстрації спірного обєкту ПАТ „Західінкомбанк без відому юридичної особи, за якою цей обєкт зареєстрований.

Відповідно до п. 3.1. розділу III вищеназваного Тимчасового положення реєстратор при прийнятті заяви про державну реєстрацію прав на обєкт нерухомого майна зобовязаний був перевірити відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами і відповідно до п. 3.2.1 Тимчасового положення реєстрацію зупинити в звязку з неподанням документів в повному обсязі.

В звязку з тим, що повідомлення про припинення договору банк проігнорував, 27.12.2011 року ПП „Ірома надіслало повторне повідомлення, в тому числі і Національному банку України.

Знаючи про те, що за наявності вищевказаних обставин у наданні правовстановчих документів для проведення державної реєстрації приміщення Приватним підприємством „Ірома буде повторно відмовлено, що відповідно до постанови адміністративного суду та вимог чинних нормативних актів унеможливлювало проведення цієї реєстрації, ПАТ „Західінкомбанк з тим, щоб обійти судове рішення та вимогу ч.10 п.3.3 Тимчасового положення, 28.12.2011 року повторно звернулось до КП „Волинське обласне бюро технічної інвентаризації із заявою про реєстрацію за ним права власності на вказаний в договорі купівлі-продажу від 27.10.1999 року обєкт нерухомого майна. Повторність цієї заяви і підстави відмови у задоволенні аналогічного попереднього звернення банку заявником в заяві не називались.

Наступного дня банк отримав письмову відмову в реєстрації заявленого обєкту, яка обґрунтовувалась завідомо незаконною підставою-відсутністю нотаріального посвідчення договору купівлі - продажу, якого за чинним в 1999 році під час укладення цього договору Цивільним кодексом УРСР 1963 року не вимагалось.

Отримавши цю відмову, банк відразу ж звернувся з позовом до Волинського окружного адміністративного суду про скасування рішення реєстратора та зобовязання останнього провести реєстрацію приміщення, приховавши при цьому той факт, що з цього приводу судом уже було прийнято рішення, яке набрало законної сили і яким банку у позові було відмовлено. Незаперечним є той факт, що зазначене свідоме введення позивачем суду в оману якраз і спричинилося до відкриття провадження за вказаною позовною заявою та прийняття судом за наслідками її розгляду постанови від 18.01.2012 року, якою позов банку був задоволений; відмову у реєстрації за ним на праві власності спірної будівлі було визнано незаконною, в звязку з чим відповідача було зобовязано провести реєстрацію за позивачем спірного приміщення відповідно до договору купівлі-продажу від 27.10.1999 року.

Так як ПП „Ірома до участі в розгляді справи залучено не було, про вказану постанову йому стало відомо лише після скасування відповідно до неї реєстрації права власності на добудову до адмінбудинку за МП „Інкомсервіс і, навпаки, реєстрацію її на цьому праві 06.02.2012 року за ПАТ „Західінкомбанк.

В звязку з цим ПП „Ірома змушене було вдатися до судового захисту своїх прав, оскарживши постанову Волинського окружного адміністративного суду до Львівського апеляційного адміністративного суду. Розгляд апеляційної, а згодом і касаційної скарги ПП „Ірома тривав більш як три роки.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 23.09.2015 року постанову Волинського окружного адміністративного суду України від 18.01.2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.11.2013 року, якою зазначену постанову було залишено без зміни, за касаційною скаргою ПП „Ірома скасовано та прийнято нове судове рішення-постанову, якою в задоволенні позовних вимог ПАТ „Західінкомбанк щодо визнання недійсним оскаржуваного ним рішення реєстратора про відмову банку у реєстрації за ним права власності на придбані за договором купівлі-продажу від 27.10.1999 року приміщення та зобовязання його здійснити цю реєстрацію відмовлено. Тобто, сторони в питанні державної реєстрації права власності на спірні приміщення повернуті в положення, яке існувало до ухвалення Волинським окружним адміністративним судом постанови від 18.01.2012 року, а саме: спірні приміщення продовжують бути зареєстровані на праві власності за правонаступником МП „Інкомсервіс- Приватним підприємством „Ірома.

Реєстраційною службою Луцького міського управління юстиції 16.11.2015 року реєстрацію права власності на спірну добудову за ПАТ „Західінкомбанк, проведену на виконання скасованого Вищим адміністративним судом України рішення Волинського окружного адміністративного суду від 18.01.2012 року, було скасовано і повторно зареєстровано це право за ПП „Ірома.

Отже, посилання в позовній заяві ПАТ „Західінкомбанк як на підставу незаконності оспорюваного договору ренти від 17.12.2015 року відсутність у ПП „Ірома цивільної дієздатності, тобто права власності на передані в ренту гаражі, є незаконним та надуманим з двох підстав:

а) як вбачається з договору купівлі-продажу від 27.10.1999 року, обєктом купівлі- продажу підвальні приміщення (гаражі) не були і право власності на них завжди належало -спочатку МП „Інкомсервіс, згодом його правонаступнику - ПП Ірома;

б) на даний час, як і на час звернення ПАТ „Західінкомбанк до суду з позовом про визнання недійсним договору ренти, вся добудова на праві власності була і залишається зареєстрованою за ПП „Ірома.

Клопотанням від 18.01.2016р. представник відповідачів долучив до матеріалів справи копії статуту ТзОВ Спецуправління Дорсервіс, затвердженого рішенням засновника ТзОВ Спецуправління Дорсервіс, рішення №1 від 27.07.2011р.; статуту ПП Ірома, затвердженого засновником підприємства, зареєстрованого 01.02.2010р.; договір ренти від 17.12.2015р., укладений між ПП Ірома та ТзОВ Спецуправління Дорсервіс; свідоцтва від 20.11.2015р. про право власності на 86/100 частину добудови адміністративного приміщення /А-5/ загальною площею 1226,6кв.м. за адресою м. Луцьк, пр-т Перемоги, 15; реєстраційного посвідчення на обєкти нерухомого майна, які належать юридичним особам від 04.05.1998р. про те, що добудова адмінприміщення в цілому загальною площею 1098,2кв.м. за адресою м. Луцьк, проспект Перемоги, 15 зареєстрована за Інкомсервіс.

Ухвалою господарського суду від 18.01.2016р. за клопотанням представника відповідачів від 18.01.2016р. провадження у справі № 903/1330/15 було зупинено до вирішення справи Волинського окружного адміністративного суду №803/3805/15 за позовом Публічного акціонерного товариства Західінкомбанк в особі Уповноваженої особи ОСОБА_1 гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ Західінкомбанк до Реєстраційної служби Луцького МУЮ, Державного реєстратора ОСОБА_6, третя особа без самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_1 гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправним та скасування рішень державного реєстратора, визнання протиправним та скасування свідоцтва про право власності та зобовязання Реєстраційної служби Луцького МУЮ вчинити дії.

29.05.2016р. постановою Львівського апеляційного адміністративного суду у справі №803/3805/15 постанову Волинського окружного адміністративного суду від 08.02.2016р. про часткове задоволення адміністративного позову скасовано, прийнято нову постанову, якою відмовлено у задоволенні позовних вимог повністю.

Ухвалою суду від 15.06.2016р. провадження у справі поновлено. Зобовязано подати суду: позивача - правовстановлюючі документи, свідоцтво про право власності на 18/100 добудови адміністративного приміщення /А-5/ за адресою м. Луцьк, вул. Перемоги, 15; договір купівлі-продажу б/н від 27.10.1999р.; постанову Вищого адміністративного суду України від 23.09.2015р. №К/800/3745/15 та рішення судів по цій справі, реєстраційні документи на спірне майно; відповідача 1 - обґрунтовані доводи та заперечення по суті позовних вимог на час поновлення провадження у справі; відповідача 2 - обґрунтовані доводи та заперечення по суті позовних вимог на час поновлення провадження у справі, свідоцтво про право власності №48086223 від 20.11.2015р. на спірну будівлю, правовстановлюючі документи, що слугували підставою для оформлення права власності 20.11.2015р., реєстраційні документи на спірне майно.

10.06.2016 р. товариство з обмеженою відповідальністю Спецуправління Дорсервіс через канцелярію суду подало зустрічну позовну заяву до Публічного акціонерного товариства Західінкомбанк в особі Уповноваженої особи ОСОБА_1 гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ Західінкомбанк про витребування майна із чужого незаконного володіння.

В зустрічній позовній заяві ТзОВ Спецуправління Дорсервіс просило зобовязати ПАТ Західінкомбанк звільнити і передати товариству належну йому на праві власності 18/100 частки добудови адміністративного приміщення /А-5/, що знаходиться на проспекті Перемоги, 15 в м. Луцьку, а саме приміщення гаража №1-1, підвалу №№1, 2, 3, 4 загальною площею 223,9кв.м. повернуто ТзОВ Спецуправління Дорсервіс без розгляду на підставі ст. 60, п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 63 ГПК України.

24.06.2016 р. Товариство з обмеженою відповідальністю Спецуправління Дорсервіс через канцелярію суду подало зустрічну позовну заяву до Публічного акціонерного товариства Західінкомбанк в особі Уповноваженої особи ОСОБА_1 гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ Західінкомбанк про усунення перешкод в користуванні і розпорядженні власником належним йому майном.

В зустрічній позовній заяві ТзОВ Спецуправління Дорсервіс просило зобовязати ПАТ Західінкомбанк усунути перешкоди в праві користування і розпорядження товариством підвальними приміщеннями добудови адміністративного приміщення №15 загальною площею 223,9кв.м., що знаходиться на проспекті Перемоги, 15 в м. Луцьку, шляхом звільнення цих приміщень.

Ухвалою суду від 29.06.2016р. зустрічну позовну заяву від 23.06.2016р. №4/06 з додатками повернуто ТзОВ Спецуправління Дорсервіс без розгляду на підставі ст. 60, п.п. 3, 6 ч. 1 ст. 63 ГПК України.

29.06.2016р. на адресу суду надійшли клопотання ОСОБА_1 гарантування вкладів фізичних осіб та ПАТ «Західінкомбанк» про залучення ОСОБА_1 гарантування вкладів фізичних осіб до участі у справі як третьої особи. яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача.

Судом відхилено вказані клопотання як такі, що суперечать ст.27 ГПК України, оскільки рішення у справі з урахуванням суті та предмету спору прав та інтересів ОСОБА_1 гарантування вкладів не зачіпає і будь-яких обовязків для останнього не створює.

Обставини щодо призначення уповноваженої особи ОСОБА_1 ліквідатором банку та набуття ОСОБА_1 прав кредитора відносно позивача не свідчить про повязаність даного спору з ОСОБА_1 гарантування вкладів фізичних осіб та не можуть слугувати підставою для залучення його до участі у справі.

Крім того, представник позивача звернувся до суду з клопотанням про зупинення провадження у справі до вирішення Волинським окружним адміністративним судом по суті справи № 803/3805/15 за позовом ПАТ «Західінкомбанк» до державного реєстратора Реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції у звязку з направленням касаційної скарги на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.05.2016 року у справі № 876/1738;1742; 1743/16.

Суд ухвалив вказане клопотання відхилити, як таке, що суперечить ч. 1 ст.79 ГПК України

За приписами ч.1 ст.79 Господарського процесуального кодексу України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення повязаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

Відповідно до ч. 5 ст.254 КАСУ постанова суду апеляційної інстанції набрала законної сили з моменту проголошення.

Крім того, представник позивача звернувся до суду з позовною заявою (нова редакція) про зміну підстав позову.

Заслухавши доводи позивача та думку відповідача, ознайомившись з поданою редакцією позовної заяви та порівнявши її з редакцією позовної заяви №2008-19 від 23.12.2015р., суд дійшов висновку про відсутність зміни підстав позову, оскільки, як в первісній редакції, так і в редакції від 22.06.2016р., позовні вимоги обґрунтовані тим, що «договір ренти вчинений без дотримання вимог, зазначених у ч. 2 ст. 203 ЦК України, оскільки, не будучи власником 86/100 добудови адміністративного приміщення /А-5/ по проспекту Перемоги в м. Луцьку, ПП «Ірома» не вправі була будь-яким розпоряджатися цим приміщенням та відчужувати його на користь ТзОВ «Спецуправління Дорсервіс» по договору ренти».

В обґрунтування правової позиції позивач і в первісній редакції позову, і в редакції від 22.06.2016р., послався на одні і ті ж ст.ст. 203, 215, 731, 734 ЦК України.

Вищий господарський суд України у п. 3.12 постанови пленуму від 26.12.2011р. №11 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» вказав, що підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Разом з тим не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

При цьому, суд зауважив, що «змінюючи підстави позову», позивач одночасно просив зупинити провадження у справі, стверджуючи неможливість вирішення спору до вирішення справи про оспорювання дій реєстратора.

В позовній заяві (нова редакція) позивач обґрунтував вимоги посиланням на договір від 27.10.1999р., зміст якого кардинально різниться від змісту договору, яким сторони обґрунтовували доводи (заперечення) по праву власності на нерухоме майно в м. Луцьку по проспекті Перемоги, 15.

Позивач стверджує набуття прав власності відповідно до ст.128 ЦК УРСР з моменту передачі речі, вказуючи, що в силу ст.227 ЦК УРСР нотаріальне посвідчення договору в даному випадку не було обовязковим.

Суд зауважив, що відповідачем 2 до матеріалів справи долучено копію договору купівлі-продажу між МП «Інкомсервіс» та КБ «Західінкомбанк» від 27.10.1999р., відповідно з яким продавець продає, а покупець купує приміщення площею 1226,7кв.м., що знаходиться по проспекту Перемоги, 15 (крім ресторану та гаражів). Згідно ст.30 Земельного кодексу України з переходом права власності на майно, що купується, до покупця переходить право користування земельною ділянкою площею 270,0кв.м., на якій знаходиться приміщення.

Водночас у судовому засіданні 29.06.2016р. позивачем до позовної заяви долучено фотокопію договору купівлі-продажу від 27.10.1999р., згідно з яким продавець МП «Інкомсервіс» продає, а покупець КБ «Західінкомбанк» купує приміщення площею 1095,00кв.м., що знаходиться по проспекту Перемоги, 15. Згідно ст.30 Земельного кодексу України з переходом права власності на майно, що купується, до покупця переходить право користування земельною ділянкою площею 1900,00кв.м., на якій знаходиться приміщення.

До фотокопії договору долучено фотокопію акту прийому-передачі від 27.10.1999р., згідно з яким згідно вказаного договору передано приміщення площею 1 098,0кв.м.

Представник відповідачів у доповненнях до заперечень від 29.06.2016р. додатково вказав, що у позовній заяві лише констатується, що 06.02.2012 року в Реєстр прав власності був внесений запис про реєстрацію за банком на праві власності 86/100 частки вказаної вище добудови, який 06.10.2015 року був перенесений у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно. Не можна зробити висновку і не випливає, що підвальні приміщення (гаражі) входять у вказану в реєстрі цифру і що вони є власністю ПАТ «Західінкомбанк».

Договір купівлі-продажу жодного стосунку до підвалу (гаражів) на має, оскільки останні обєктом купівлі-продажу у вказаному договорі не були.

Добудова до адміністративного будинку №15 по проспекту Перемоги в м. Луцьку належала на праві власності МП «Інкомсервіс» , а згодом його правонаступнику - ПП «Ірома» на підставі рішення виконкому Луцької міської ради №204 від 22.06.1994 року про виділення МП „Інкомсервіс земельної ділянки під будівництво і ОСОБА_3 про готовність збудованого обєкту до експлуатації, затвердженого рішенням виконавчого комітету №5 від 19.04.1998 року.

На підставі цих рішень зазначена добудова до адміністративного будинку була зареєстрована за МП „Інкомсервіс у Волинському обласному бюро технічної інвентаризації шляхом внесення запису в реєстрову книгу №4 за №580, про що власнику було видано Реєстраційне посвідчення на обєкти нерухомого майна, які належать юридичним особам, від 04.05.1998 року.

У Реєстраційному посвідченні площа добудови становить 1002,7 кв.м. Згідно з технічним паспортом підвал площею 223,9 кв.м. (як і площа горища) у цю площу, яка називається загальною, не входить, що відзначено в технічному паспорті. Ресторан площею 166,8 кв.м. входить у площу першого поверху, яка становить 234,4 кв.м.

Що стосується договору купівлі-продажу від 27.10.1999 року, то в ньому зазначена вся площа будинку-з врахуванням і ресторану, і гаражів, тобто підвальних приміщень, яка становить 1226,6 кв.м., але чітко вказується: ресторан (166,8 кв.м.) і гаражі (223,9 кв.м.), разом - 390, 7 кв.м. покупцю - КБ «Західінкомбанк» не продаються.

Таким чином, загальна площа приміщень, які підлягали продажу банку і були об»єктом купівлі-продажу відповідно до договору купівлі-продажу від 27.10.1999 року, становить 835,9 кв.м., що складає не 86/100 частини добудови з врахуванням ресторану та гаражів-підвалу, а 68/100 частини.

Позивач за первісним позовом самовільно зайняв підвальні приміщення, посилаючись на те, що в будівельній документації вони названі, як підвал, а не гаражі.

Ця обставина та різність площ приміщень, які банк рахує своєю власністю в поданих ним як суду, так і органу Реєстрації документах, відмічена і в постанові Вищого адміністративного суду України від 23.09.2015р.

Підвальні гаражні приміщення є складовою частиною добудови адміністративного будинку №15 по проспекту Перемоги в м. Луцьку, яка на підставі вищеназваних рішень виконавчого комітету Луцької міської ради 04.05.1998 року була зареєстрована на праві власності за попередником ПП «Ірома» - МП «Інкомсервіс» з виданням йому Реєстраційного посвідчення, з відновленням реєстрації цього права в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно 16.11.2015 року і виданням ПП «Ірома» Свідоцтва про права власності від 20.11.2015 року. Зазначені гаражні приміщення ПП «Ірома» нікому, в тому числі і позивачу за первісним позовом, до укладення договору ренти з ТзОВ «Спецуправління Дорсервіс» від 17.12.2015 року не відчужувались, а з укладенням цього договору у встановленому законом порядку перейшли на праві власності до вказаного товариства. З огляду на наведене, жодних правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ «Західінкомбанк» не існує.

До заперечень долучив копії постанови Вищого адміністративного суду України від 23.1)9.2015 року, Витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 31.08.2011 року; свідоцтво про право власності від 20.11.2015р. на 86/100 частки добудови адміністративного будинку та правовстановлюючі документи, копії рішень виконкому Луцької міської ради від 22.06.1994 р. та від 19.01.1998 року.

Ухвалою суду від 29.06.2016р. розгляд справи відкладався, зважаючи на непредставлення витребуваних доказів, подання додаткових доказів безпосередньо у судовому засіданні, необхідність витребування додаткових доказів. Зобовязано подати суду: позивача - правовстановлюючі документи, свідоцтво про право власності на 18/100 добудови адміністративного приміщення /А-5/ за адресою м. Луцьк, вул. Перемоги, 15; договір купівлі-продажу б/н від 27.10.1999р., постанову Вищого адміністративного суду України від 23.09.2015р. №К/800/3745/15 та рішення судів по цій справі; технічну документацію на спірне майно на час укладення договору купівлі-продажу від 27.10.1999р. та на даний час, оригінали договору купівлі-продажу від 27.10.1999р. та акту приймання-передачі від 27.10.1999р.; відповідача 2 - технічну документацію на спірне майно на час укладення договору купівлі-продажу від 27.10.1999р. та на даний час, оригінали договору купівлі-продажу від 27.10.1999р. та акту приймання-передачі від 27.10.1999р.

На підставі ст. 65 ГПК України витребувано у Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Луцької міської ради Реєстраційну справу на приміщення по проспекту Перемоги,15 в м. Луцьку. господарський суд, керуючись п.п.2, 3 ст. 77 ГПК України, вважає за необхідне відкласти розгляд спору.

05.07.2016р. позивач звернувся з клопотанням №865-19, в якому просить не брати до уваги підстави позову, викладені у позовній заяві вих.. №2008-19 від 23.12.2015р. та здійснювати подальший розгляд справи виключно з підстав, викладених у позовній заяві вих.. №2008-19 від 23.12.2015р.

Суд зауважив, що судом вже надано оцінку новій редакції позовної заяви від 22.06.2016р. в ухвалі від 29.06.2016р.

У додаткових поясненнях від 05.07.2016р. №867-19 представник позивача повідомив, що 29.06.2016р. до початку розгляду даної справи по суті позивачем було подано заяву про зміну підстав позову. Таке процесуальне право сторони передбачено ч. 4 ст. 22 ГПК України.

На підтвердження викладених у позові підстав банком було надано суду нотаріально засвідчену копію договору купівлі-продажу від 27.10.1999року та акту приймання-передачі від 27.10.1999року.

Станом на 27.10.1999року в Україні діяв Цивільний кодекс УРСР 1963року, стаття 128 якого передбачає, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачене законом або договором.

При цьому реєстрація права власності не передбачалася жодним нормативно- правовим актом.

Відповідно до ч.3 ст.3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обовязкової реєстрації.

Отже, станом на 27.10.1999 року реєстрація права власності на приміщення добудови адміністративного приміщення у м. Луцьк, пр.Перемоги, 15 жодним чином не передбачалася.

Тому правовстановлюючим документом на приміщення добудови адміністративного приміщення у м. Луцьк, пр..Перемоги, 15 є саме договір купівлі-продажу від 27.10.1999року.

Що ж до надання технічної документації на час укладення договору купівлі-продажу від 27.10.1999року, повідомляє суд про те, що така документація у банку відсутня. Банк звернувся з клопотанням до КП «Волинське обласне БТІ», станом на 05.07.2016 року відповіді від КП «Волинське обласне БТІ» не отримав.

Представник позивача у поясненнях від 05.07.2016р., відібраних у судовому засіданні на підставі ст.32 ГПК України, повідомив, що правовстановлюючими документами на спірне приміщення є договір купівлі-продажу від 27.10.1999р.

Відомості щодо реєстрації права власності на приміщення, виготовлення технічної документації та конкретних приміщень, які передані по договору ренти, представнику позивача не відомі.

Представник позивача звернувся з клопотанням від 05.07.2016р. №866-19 про витребування у КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» технічної документації на приміщення добудови адміністративного будинку /А-5/ за адресою: м. Луцьк, проспект Перемоги, 15, посилаючись на ст. 38 ГПК України.

Представник відповідачів клопотання заперечив.

З метою дослідження всіх обставин по справі, зважаючи на відсутність технічної документації в матеріалах справи, суд, керуючись ст. 38 ГПК України, вважає за необхідне задовольнити клопотання, витребувати у КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» технічну документацію на приміщення за адресою: м. Луцьк, проспект Перемоги, 15.

Позивач звернувся до суду з клопотанням про продовження строку розгляду спору на підставі ст.69 ГПК України для представлення додаткових доказів.

Судом клопотання про продовження строку розгляду спору задоволене згідно зі ст.69 ГПК України.

Згідно ст.36 ГПК України та на виконання ухвали господарського суду Волинської області від 29.06.2016 року від представника позивача в судовому засіданні отримано оригінал договору купівлі-продажу від 27.10.1999року та акту приймання-передачі від 27.10.1999року.

Представник відповідача у заяві про приєднання додаткових доказів від 05.07.2016р. повідомив таке:

Як вбачається з виписки із Державного реєстру, яка знаходиться у матеріалах вищевказаної справи, ПАТ «Західінкомбанк» до Реєстраційної служби був поданий договір купівлі-продажу від 27 жовтня 1999 року між ОСОБА_2 підприємством „Інкомсервіс (продавець), правонаступником якого є Приватне підприємство „Ірома, та Комерційним банком „Західінкомбанк (покупець), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство „Західінкомбанк», відповідно до якого продавець продав, а покупець купив нежитлове приміщення (добудову до адміністративного будинку) площею 1226,7 кв.м. (крім ресторану та гаражів, як зазначається в договорі), що знаходиться по проспекту Перемоги, 15 в м. Луцьку, з переходом до покупця права користування земельною ділянкою площею 270 кв.м., на якій знаходиться спірна добудова.

Добудова до адміністративного будинку №15 по проспекту Перемоги в м. Луцьку належала на праві власності МП «Інкомсервіс», а згодом його правонаступнику ПП «Ірома», на підставі рішення виконкому Луцької міської ради №204 від 22.06.1994 року про виділення МП „Інкомсервіс земельної ділянки під будівництво і ОСОБА_3 про готовність збудованого обєкту до експлуатації, затвердженого рішенням цього виконавчого комітету №5 від 19.04.1998 року.

На підставі цих рішень зазначена добудова до адміністративного будинку була зареєстрована за МП „Інкомсервіс у Волинському обласному бюро технічної інвентаризації шляхом внесення запису в реєстрову книгу №4 за №580, про що власнику було видано Реєстраційне посвідчення на обєкти нерухомого майна, які належать юридичним особам, від 04.05.1998 року.

Як зазначається у Реєстраційному посвідченні, площа добудови становить 1002,7 кв.м. Згідно з технічним паспортом підвал (як і площа горища) на час виготовлення технічного паспорта 10.04.1998р. до загальної площі включений не був, що відзначено з технічному паспорті, який був поданий суду для огляду в попередньому судовому засіданні. Ресторан площею 166,8 кв.м. входить у площу першого поверху, яка становить 234,4 кв.м.

Згідно з Витягом з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 31.08.2011 року, загальна площа добудови адміністративного будинку, яка належить на праві власності і зареєстрована за МП «Інкомсервіс» (ПП «Ірома») була збільшена за рахунок включення до неї площі підвальних приміщень на підставі п.6 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об»єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Держбуду України від 34.05.2001 р. №127, зареєстрованої в МЮ України 10.07.2001 р.№ 582/5773 (із змінами і доповненнями), що відзначається Реєстратором у вказаному Витязі, становить 1226,6 кв.м.

Що стосується договору купівлі-продажу від 27.10.1999 року, то в ньому зазначена вся площа будинку - з врахуванням і ресторану, і гаражів, тобто підвальних приміщень, яка становить 1226,6 кв.м., але чітко вказується: ресторан (166,8 кв.м.) і гаражі (223,9 кв.м.) - разом 390, 7 кв.м. покупцю - КБ «Західінкомбанк» не продаються.

Таким чином, загальна площа приміщень, які підлягали продажу банку і були обєктом купівлі-продажу відповідно до договору від 27.10.1999 року, становить 835,9 кв.м., що складає не 86/100 частини добудови з врахуванням ресторану та гаражів-підвалу, а 68/100 частини.

Якщо позивач настоює на тому, що за договором купівлі-продажу від 27.10.1999 року він набув право власності на все приміщення, враховуючи і підвал, окрім ресторану, то в такому випадку площа придбаних ним приміщень повинна була б нараховувати не 1226,6 кв. м., як зазначалось у скасованому 16.11.2015 року запису у Державному реєстрі і на чому банк настоює зараз, а 1059,8 кв.м. (1226 кв.м. - площа всієї добудови з врахуванням підвалу мінус 166,8 кв.м. - площа ресторану).

Це підтверджується Витягом з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 31.08.2011 року, виданого, як у ньому вказано, власнику- ПП «Ірома», копія якого додається до цього доповнення.

До речі, ця обставина та різність площ приміщень, які банк рахує своєю власністю, в поданих ним як суду, так і органу Реєстрації документах, відмічена і в постанові Вищого адміністративного суду України від 23.09.2015р.

Вищий адміністративний суд України, а згодом Львівський апеляційний адміністративний суд цей факт в сукупності з іншими доказами, в ухвалених 23.09.2015 року та від 26.05.2016 року постановах, розцінили як підставу, яка свідчить про незаконність державної реєстрації за банком права власності на заявлені ним обєкти нерухомого майна 08.02.2012 р. та 06.11.2015 р., що відповідно до приписів ст.334 ЦК України означає відсутність цього права у банку. Тим більше це стосується підвальних приміщень, які, як сказано вище, обєктом купівлі-продажу за договором від 27.10.1999 року не були.

Саме тому банк в особі Уповноваженої особи ОСОБА_1 гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_5, звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним укладеного відповідачами договору ренти від 17.12.2015 року в звязку з відсутністю у ПП «Ірома» цивільної дієздатності, виходячи з того, що підвальні приміщення є власністю ПАТ «Західінкомбанк», у позовній заяві правовстановлюючого документу щодо цих обєктів не назвав. Не додавши також до позовної заяви і копії договору купівлі-продажу від 27.10.1999 року, на підставі якого підвальні приміщення,разом з іншою частиною добудови адміністративного будинку, зареєстровані за ПАТ «Західінкомбанк».

Адже уже з першого пункту цього договору стає зрозуміло, що до підвалу (гаражів) він жодного стосунку не має, відтак, посилання позивача на відсутність в одного з відповідачів -ПП «Ірома» цивільної дієздатності на укладення договору ренти, за яким гаражі відчужені на користь ТзОВ «Спецуправління Дорсервіс», є повністю надуманим і не відповідає дійсності.

Оскільки в подальшому приховувати від суду договір купівлі-продажу, яким позивач обґрунтовує виникнення у нього права власності на підвальні приміщення, призначені під гаражі, а, відтак, лише цей договір є правовстановлюючим документом, і рішення по суті позову за відсутності договору прийняте бути не може, в минулому судовому засіданні представник ПАТ «Західінкомбанк» подав суду підроблений договір купівлі-продажу від 27.10.1999 року, з якого ( з тим,щоб намагатись спростувати наведені ПП «Ірома» безспірні докази, які викладені вище, про те,що обєктом купівлі-продажу гаражні приміщення не були і згідно із вказаними позивачем розмірами начебто придбаних площ бути не могли) вбачається, що відповідно до цього договору банк начебто придбав добудову розміром уже не 1226,6 кв.в., а 1098,0 кв.м.. що до власника переходить право користування земельною ділянкою не 270, а 1900 кв. м.; що ніякого запису в пункті 1 договору про те, що приміщення продається за винятком ресторану і гаражів немає.

Тобто посадовими особами вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ст..366 КК України ( службове підроблення), доказом чого є наступне:

Починаючи з 2009 року, коли позивачем почали вчинятися дії з метою реєстрації за собою права власності на частину добудов до адмінібудинку, і аж до 26.06.2016 року - надання ним суду договору купівлі-продажу в сфальсифікованій редакції, ПАТ «Західінкомбанк» тричі звертався до Волинського окружного адміністративного суду з адміністративними позовами стосовно державної реєстрації права власності на вказаний обєкт, подаючи суду в якості правовстановлюючого документа договір купівлі-продажу від 27.10.1999 року про придбання ним приміщення, за винятком ресторану та гаражів і наданням права покупцію на користування зайнятою приміщенням земельною ділянкою площею 270 кв.м.

Реєстрація права власності за ПАТ «Західінкомбанк» проведена також на підставі договору купівлі-продажу від 27.10.1999р. зі скасувальною умовою про продаж частини добудови за винятком ресторану і гаражів.

Тому надану позивачем копію договору від 27.10.1999р. як сфальсифіковану, в якості доказу, просив до уваги не приймати.

Одночасно просив видати копію цього договору ПП «Ірома» для подання заяви про відкриття кримінального провадження за цим фактом на підставі ст.366 КК України.

До пояснень долучив копії договору купівлі-продажу від 27.10.1999 року, які знаходяться в адміністративних справах Волинського окружного адміністративного суду №2а/0370/9/12, №803/3805/15, рішення реєстратора про відмову у реєстрації від 18.05.2009 р. №180, адвокатського запиту, відповідь Волинського окружного адміністративного суду про виконання запиту та знищення справи №2а0370/9 у звязку із закінченням строку зберігання.

З метою повного та всебічного з'ясування всіх обставин по справі, зважаючи на подання додаткових доказів в судовому засіданні, неподання витребуваних доказів, необхідність витребування додаткових доказів, господарський суд, керуючись ст. 69 ГПК України, п.п. 2, 3 ст. 77 ГПК України, вважає за можливе продовжити строк розгляд спору за клопотанням позивача та відкласти розгляд останнього.

Господарський суд, керуючись ст.ст. 36, 38, 69, п.п.2, 3 ст.77, ст.86 ГПК України, -

ухвалив:

1.Продовжити строк розгляду справи за клопотанням позивача від 05.07.2016р. на пятнадцять днів.

2.Розгляд справи відкласти на 19.07.2016р. на 14год. 00хв.

3.Представити суду:

3.1. Позивачу: обґрунтовані пояснення щодо двох різних редакцій договору купівлі-продажу від 27.10.1999р., оригінал договору від 27.10.1999р. з актом приймання-передачі, що слугував підставою для реєстрації права власності 06.02.2012р. та 06.11.2015р., докази (свідоцтво про право власності, технічну документацію, витяг з Реєстру тощо) в підтвердження права власності на 18/100 часток добудови адміністративного приміщення /А-5/ по проспекту Перемоги, 15 в м. Луцьку (приміщень гаражу та підвалу загальною площею 223,9кв.м.), що передано у власність по оспорюваному договору ренти.

3.2. Відповідачу 2: долучити до матеріалів справи технічну документацію на майно, що передано по договору ренти, оригінал договору купівлі-продажу від 27.10.1999р. та акту приймання-передачі від 27.10.1999р.

4. На підставі ст. 65 ГПК України витребувати у Комунального підприємства «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» технічну документацію на приміщення за адресою: м. Луцьк, проспект Перемоги, 15.

Представники сторін про наступне судове засідання повідомлені під розписку у судовому засіданні.

Суд попереджає сторони, що у разі невиконання вимог суду, господарським судом буде вирішене питання про адмінвідповідальність за злісне ухилення від виконання вимог суду та в силу ст. 4-5 ГПК України, ст.ст. 185-3, 221-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення накладено штраф у розмірі до 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян (1 700грн.).

Суд повідомляє, що згідно зі ст. 221-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, постанова суду, прийнята за результатами розгляду такої справи, є остаточною і оскарженню не підлягає.

У разі неподання витребуваних судом доказів спір буде розглянуто за наявними в справі матеріалами згідно ст.75 ГПК України.

Суддя С.Т. Філатова