РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2016Справа №910/6677/16

За позовом Приватного підприємства "Комсервіс-Безпека"

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення 7 179,13 грн.

Суддя Нечай О.В.

Представники сторін:

від позивача: Зінченко І.О., за довіреністю

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду міста Києва були передані позовні вимоги Приватного підприємства «Комсервіс-Безпека» (далі - позивач) до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - відповідач) про стягнення 7 179,13 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 13.04.2016 було порушено провадження у справі № 910/6677/16, розгляд справи призначено на 18.05.2016.

13.05.2016 представником позивача через відділ діловодства господарського суду міста Києва була подана довідка на виконання вимог ухвали господарського суду міста Києва про порушення провадження у справі № 910/6677/16 від 13.04.2016.

У судове засідання 18.05.2016 представник позивача з'явився, вимоги ухвали господарського суду міста Києва про порушення провадження у справі № 910/6677/16 від 13.04.2016 позивач виконав.

Представник відповідача у судове засідання 18.05.2016 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвали господарського суду міста Києва про порушення провадження у справі № 910/6677/16 від 13.04.2016 відповідач не виконав.

Враховуючи нез'явлення представника відповідача у судове засідання та неподання відповідачем витребуваних судом документів, розгляд справи було відкладено на 08.06.2016.

У судовому засіданні 08.06.2016 представник позивача надав свої пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 08.06.2016 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

25.12.2013 між Приватним підприємством "Комсервіс-Безпека" (далі - позивач, виконавець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі - відповідач, замовник) було укладено Договір про спостереження за спрацюваннями засобів охоронно-тривожної сигналізації № 1754-ПО (далі - Договір), відповідно до умов якого замовник передає, а виконавець приймає під охорону за допомогою пульта централізованого спостереження об'єкт, а саме: нежитлове приміщення (приміщення сушки), на 1-му поверсі, загальною площею 144,14 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_2.

Відповідно до пунктів 2.2 та 2.3 Договору охорона об'єкта здійснюється шляхом спостереження за станом засобів сигналізації на об'єкті та негайного виїзду ГМР при їх спрацюванні з метою затримання сторонніх осіб, що незаконно проникли на об'єкт, в період охорони.

Початком надання послуг виконавцем вважається дата, що вказана в акті вводу в експлуатацію охоронної сигналізації (Додаток № 1).

Згідно з п. 3.2.11 Договору замовник зобов'язаний своєчасно вносити плату за послуги охорони.

Пунктом 3.2.17 Договору визначено обов'язок замовника після припинення договірних відносин повернути обладнання виконавцю, яке зазначене в п.5 Додатку № 1, в стані, придатному до подальшої його експлуатації або сплатити його вказану вартість, в разі пошкодження або втрати.

Відповідно до пунктів 8.1 та 8.2 Договору вартість послуг виконавця не залежить від фактичного часу охорони і становить суму: 441,67 грн., ПДВ (20%): 88,33 грн., загальна вартість: 530,00 грн. за один місяць.

Оплата за цим договором здійснюється на умовах передплати і проводиться щомісячно, в термін перших п'яти банківських днів поточного місяця.

Строк цього Договору починає свій перебіг з моменту, визначеному у п. 9.1 цього Договору та діє протягом календарного року (п. 9.2 Договору).

Пунктом 9.3 Договору встановлено, що якщо за 15 днів до закінчення дії Договору жодна із сторін не вимагатиме його припинення, Договір вважається продовжений на той же термін, без обмеження кількості разів продовження дії Договору.

Згідно з п. 9.6 Договору кожна із сторін має право на дострокове розірвання даного Договору, попередивши про це іншу сторону письмово за 15 днів.

25.12.2013 сторонами було підписано Акт вводу в експлуатацію охоронної та тривожної сигналізації та обстеження технічного стану об'єкта.

11.01.2016 позивачем було направлено відповідачу Претензію № 19 з повідомленням про розірвання Договору та необхідність повернення орендованого обладнання та сплати заборгованості.

Таким чином, у відповідності до розділу 9 Договору, Договір був розірваний в односторонньому порядку, в результаті чого у відповідача виник обов'язок по поверненню обладнання та сплати вже існуючої заборгованості.

Оскільки, як зазначає позивач, він виконав взяті на себе зобов'язання за Договором, однак відповідач за послуги не розрахувався, внаслідок чого за відповідачем обліковується заборгованість в розмірі 4 770,00 грн, та в свою чергу оскільки Договір був в односторонньому порядку розірваний, а відповідач все прийняте за актом обладнання не повернув, відповідач, у відповідності до п. 3.2.17 Договору повинен сплатити позивачу заставну вартість не повернутого обладнання в розмірі 180,00 грн.

Згідно зі ст. 11 Цивільного Кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Згідно частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Однак дослідивши надану позивачем копію Акту вводу в експлуатацію охоронної та тривожної сигналізації та обстеження технічного стану об'єкта, суд встановив, що ч. 2 п. 5 дописано ручкою, в той час, як весь акт складений за допомогою друкарського засобу, що в свою чергу не може бути належним доказом передання відповідачу «Антени виносної» в кількості однієї шт., заставною вартістю 180,00 грн., в розумінні статей 33, 34 ГПК України.

Зважаючи на встановлені обставини справи, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача вартості неповернутої антени виносної в сумі 180,00 грн не обґрунтовані, в іншій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.

Статтею 33 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідачем не було надано суду жодного доказу на спростування доводів позивача щодо неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань за Договором.

Крім основної заборгованості, позивач просить суд стягнути з відповідача 106,61 грн. трьох відсотків річних, 399,09 грн. інфляційних втрат та 1 723,43 грн. пені.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом здійснено перерахунок заявлених до стягнення з відповідача сум 3% річних та інфляційних втрат, та встановлено, що позивачем вірно розраховано зазначені суми. А тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3 % річних в розмірі 106,61 грн. та інфляційні втрати в розмірі 399,09 грн.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Частиною 2 ст. 551 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Суб'єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Як вбачається з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 5.1.5 Договору у разі порушення строку оплати вартості наданих виконавцем послуг замовник за кожен день прострочення зобов'язаний виплатити виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої на період, за який нараховується пеня, від суми заборгованості.

Статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно з ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Судом було здійснено перерахунок заявленого позивачем до стягнення з відповідача розміру пені та встановлено, що позивачем було допущено помилку при розрахунку зазначеного показника, а тому розмір пені, який підлягає стягненню з відповідача складає 1 233,48 грн.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача заборгованості з урахуванням інфляційних втрат, 3 % річних та пені, в загальному розмірі 7 179,13 грн. підлягають частковому задоволенню в розмірі 6 509,18.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на сторін, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 4, 49, 82 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (03039, АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер картки платника податків: НОМЕР_1) на користь Приватного підприємства «Комсервіс-Безпека» (04210, м. Київ, просп. Героїв Сталінграда, будинок 6, корпус 1; ідентифікаційний код: 35900097) заборгованість в розмірі 4 770 (чотири тисячі сімсот сімдесят) грн 00 коп., пеню в розмірі 1 233 (одна тисяча двісті тридцять три) грн 48 коп., 3% річних в розмірі 106 (сто шість) грн 61 коп., інфляційні втрати в розмірі 399 (триста дев'яносто дев'ять) грн 09 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (03039, АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер картки платника податків: НОМЕР_1) на користь Приватного підприємства «Комсервіс-Безпека» (04210, м. Київ, просп. Героїв Сталінграда, будинок 6, корпус 1; ідентифікаційний код: 35900097) витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 249 (одна тисяча двісті сорок дев'ять) грн 41 коп.

Повне рішення складено 17.06.2016.

Суддя О.В. Нечай