РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.06.2016Справа №910/6690/16

За позовомПублічного акціонерного товариства "Київенерго"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Перший український експертний центр"
простягнення 181 690,48 грн.
суддя Пукшин Л.Г.

Представники:

від позивача Кирищук В.П. - представник за довіреністю № 91/2015/11/11-5 від 11.11.15;
від відповідача Павліченко С.І. - представник за довіреністю від 27.01.16

В судовому засіданні 22.06.2016 в порядку ст. 85 ГПК України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Київенерго" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Перший український експертний центр" про стягнення 181 690,48 грн., в тому числі 169 850,67 грн. основного боргу, 7777,60 грн. грн. інфляційних втрат та 4062,21 грн. - 3 % річних.

Позовні вимоги мотивовані тим, що між позивачем та відповідачем було укладено Договір на постачання теплової енергії у гарячій воді № 7560662 від 02.11.2012 року на виконання умов якого позивач поставив відповідачу теплову енергію, однак відповідач свої зобов'язання не виконав, у зв'язку з чим, за останнім за період з 01.04.2015 року по 01.06.2015 року рахується заборгованість за використану теплову енергію в сумі 169 850,67 грн. основного боргу. Крім того, за неналежне виконання договірних зобов'язань позивачем нараховані штрафні санкції у вигляді 3 % річних - 4062,21 грн. та інфляційні втрати у розмірі 7777,60 грн.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 13.04.2016 порушено провадження у справі № 910/6690/16 за вказаною позовною заявою та призначено розгляд справи в судовому засіданні 25.05.2016.

В судовому засіданні 25.05.2016 представник позивача подав заяву про зменшення позовних вимог, в якій просив суд стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 119850 грн. 67 коп., 3% річних у розмірі 4062 грн. 21 коп. та інфляційні втрати у розмірі 7777 грн. 60 коп.

Відповідно до частини 4 статті 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Нормами частини 6 статті 22 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд не приймає відмови від позову, зменшення розміру позовних вимог, визнання позову відповідачем, якщо ці дії суперечать законодавству або порушують чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси.

Відповідно до положень пункту 3.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року № 18 визначено, що під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

З огляду на те, що заява про зменшення позовних вимог підписана уповноваженим представником позивача, суд приймає подану позивачем заяву про зменшення позовних вимог як зменшення позовних вимог в частині основного боргу і розглядає вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за Договором № 7560662 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 09.11.2012 у загальному розмірі 131 690 грн. 48 коп., з яких 119850 грн. 67 коп. основного боргу, 4062 грн. 21 коп. - 3% річних та 7777 грн. 60 коп. інфляційних втрат, тобто у справі має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір.

У судовому засіданні 25.05.2016 за письмовим клопотання відповідача було оголошено перерву до 08.06.2016.

У судове засідання, призначене на 08.06.2016, з'явились представники сторін. Представник відповідача на виконання вимог ухвали суду надала копію підписаного акту звіряння розрахунків за теплову енергію станом на 01.05.2016, що долучений до матеріалів справи та клопотання про оголошення перерви в судовому засіданні з продовженням строку розгляду спору на 15 днів. Представник позивача щодо поданих відповідачем клопотань не заперечував.

Судом було задоволено клопотання відповідача та ухвалою від 08.06.2016 продовжено строк вирішення спору, оголошено перерву в судовому засіданні до 22.06.2016.

В судове засідання 22.06.2016 представники сторін з'явились, надали пояснення по суті спору, представник позивача позов з урахуванням заяви про зменшення підтримав, представник відповідача суму заборгованості визнав.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

09 листопада 2012 між Публічним акціонерним товариством "Київенерго" (далі - постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Перший український експертний центр" (далі - споживач, відповідач) було укладено Договір № 7560662 на постачання теплової енергії у гарячій воді, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується виробити та поставити теплову енергію споживачу для потреб опалення, вентиляції та гарячого водопостачання, а споживач зобов'язується отримати її та оплатити відповідно до умов, викладених у цьому договорі.

Згідно з пунктом 2.2.1 Договору постачальник зобов'язався безперебійно постачати теплову енергію у гарячій воді на межу балансової належності із споживачем для потреб опалення - в період опалювального сезону; для гарячого водопостачання - протягом року згідно із заявленими споживачем величинами приєднаного теплового навантаження, зазначеними в Додатку № 1 до цього Договору.

У відповідності до пункту 2.3.1 Договору споживач зобов'язався додержуватися кількості споживання теплової енергії за кожним параметром в обсягах, які визначені у Додатку № 1, не допускаючи їх перевищення; своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії в терміни та за тарифами, зазначеними у Додатку № 2 до цього Договору.

Згідно з пунктом 9 Додатку № 2 до Договору споживач щомісячно з 12 по 15 число отримує в РТ-2 за адресою: вул. Драгоманова, 40В оформлену постачальником рахунок-фактуру на суму, яка включає загальну вартість теплової енергії поточного місяця та кінцеве сальдо розрахунків на початок поточного місяця, акт приймання-передавання товарної продукції; облікову картку фактичного споживання за попередній період та акт звіряння, які оформлює і повертає один примірник постачальнику протягом двох днів з моменту їх одержання.

Споживач щомісячно: забезпечує не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим, оплату коштів від населення за фактично спожиту теплову енергію на розрахунковий рахунок постачальника або транзитний рахунок ГІОЦ КМДА. До 25 числа поточного місяця, сплачує вартість теплової енергії, яка використовується орендарями (пункт 10 Додатку № 2 до Договору).

Договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 05.06.2013 року (пункт 4.1. Договору).

Пунктом 4.3. Договору сторони погодили, що Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії не буде письмово заявлено однією із сторін про його припинення.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив про неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань згідно з Договором на постачання теплової енергії у гарячій воді № 7560662 від 09.11.2012 року, внаслідок чого, у останнього, за період з 01.04.2015 року по 01.06.2015 року рахується заборгованість за використану теплову енергію в сумі 119 850,67 грн. основного боргу. Зважаючи на вищенаведене, позивач просить суд стягнути з відповідача 119850,67 грн. основного боргу, 4062,21 грн. 3 % річних, 7777,60 грн. інфляційних втрат.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного договору, суд дійшов до висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором постачання енергетичними ресурсами через приєднану мережу.

Відповідно до частини 1 статті 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Нормами частини 2 статті 714 Цивільного кодексу України встановлено, що до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Згідно з частиною 1 статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

У відповідності до норм частини 6 та частини 7 статті 276 Господарського кодексу України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.

Судом встановлено, що за період з 01.04.2015 по 31.05.2015 позивачем було поставлено відповідачу теплову енергію на умовах, передбачених Договором № 7560662 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 09.11.2012, на загальну суму 169850 грн. 67 коп., що підтверджується долученими позивачем до позовної заяви обліковими картками за квітень - травень 2015 року, та відображено позивачем у розрахунку ціни позову про стягнення заборгованості.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, в порушення умов договору відповідач не виконав у повному обсязі взяті на себе зобов'язання з оплати отриманої теплової енергії за період з 01.04.2015 по 31.05.2015, сплативши 31.03.2016 грошові кошти у розмірі 50000 грн. 00 коп., у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 119850 грн. 67 коп., що відображено у долученому позивачем до позовної заяви розрахунку ціни позову, а також у довідці про надходження коштів від відповідача, долученої позивачем до матеріалів справи у судовому засіданні 25.05.2016.

Крім того, у судовому засіданні 08.06.2016 відповідачем долучено до матеріалів справи копію акту звірки розрахунків за теплову енергію станом на 01.05.2016, з якого вбачається, що заборгованість відповідача за Договором № 7560662 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 09.11.2012 становить 119 850 грн. 67 коп..

Вказаний акт звірки підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками юридичних осіб позивача та відповідача.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Наявність та обсяг заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю "Перший український експертний центр" у розмірі 119850 грн. 67 коп. підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не були спростовані, зокрема відповідачем не надано суду доказів сплати грошових коштів у розмірі 119 850 грн. 67 коп., у зв'язку з чим позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Київенерго" в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Перший український експертний центр" суми основного боргу у розмірі 119 850 грн. 67 коп. (в редакції заяви про зменшення позовних вимог) є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, у зв'язку з простроченням виконання відповідачем грошового зобов'язання позивачем було заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 4062 грн. 21 коп. та інфляційні втрати у розмірі 7777 грн. 60 коп. за період з травня 2015 року по лютий 2016 року.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з пунктом 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно з положеннями пунктів 3.1 та 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Перевіривши надані позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку в їх обґрунтованості, у зв'язку з чим позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Київенерго" в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Перший український експертний центр" 3% річних у розмірі 4062 грн. 21 коп. та інфляційних втрат у розмірі 7777 грн. 60 коп. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом встановлено, що при зверненні з даним позовом до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 2725 грн. 36 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 776627 від 30.03.2016.

Водночас, відповідно до статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно зі статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік", з 1 січня 2016 року мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становить 1378 грн. 00 коп.

25.05.2016 позивачем було подано заяву про зменшення позовних вимог, яка прийнята судом до розгляду. При цьому, у заяві про зменшення позовних вимог позивач просив повернути суму судового збору у розмірі 750 грн. 00 коп. та стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 1975 грн. 36 коп.

Пунктом 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" визначено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Таким чином, враховуючи, що сума судового збору, яка підлягає сплаті позивачем за подання позовної заяви про стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 131690 грн. 48 коп. (в редакції заяви про зменшення позовних вимог) становить 1975 грн. 36 коп., беручи до уваги подане позивачем клопотання про повернення зайво сплаченого судового збору, суд дійшов висновку на підставі п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" повернути Публічному акціонерному товариству "Київенерго" з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 750 грн. 00 коп., сплачений на підставі платіжного доручення № 776627 від 30.03.2016.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Перший український експертний центр" (04060, м. Київ, вул. Берлінського, буд. 15; ідентифікаційний код: 36844047) на користь Публічного акціонерного товариства "Київенерго" (01001, м. Київ, площа Івана Франка, буд. 5; ідентифікаційний код: 00131305) суму основного боргу у розмірі 119 850 (сто дев'ятнадцять тисяч вісімсот п'ятдесят) грн. 67 коп., 3% річних у розмірі 4062 (чотири тисячі шістдесят дві) грн. 21 коп., інфляційні втрати у розмірі 7777 (сім тисяч сімсот сімдесят сім) грн. 60 коп. та судовий збір у розмірі 1т975 (одна тисяча дев'ятсот сімдесят п'ять) грн. 36 коп.

3. Повернути з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 750 (сімсот п'ятдесят) грн. 00 коп. на користь Публічного акціонерного товариства "Київенерго" (01001, м. Київ, площа Івана Франка, буд. 5; ідентифікаційний код: 00131305), що був сплачений згідно платіжного доручення № 776627 від 30.03.2016 року, оригінал якого знаходиться в матеріалах справи.

4. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 24.06.2016

Суддя Пукшин Л.Г