номер провадження справи 1/16/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.06.2016 Справа № 908/1355/16

за позовом: Приватного акціонерного товариства Михайлівський райагропостач (72013, Запорізька область, смт. Михайлівка, вул. Кооперативна, буд. 1)

до відповідача: Фермерського господарства Вікторія (72040, Запорізька область, Михайлівський район, село Братське)

про стягнення 76 900 грн. 00 коп.

Суддя Немченко О.І.

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1, довіреність № 1/91 від 25.01.2016 р.;

від відповідача ОСОБА_2, довіреність від 14.06.2016 р.

СУТНІСТЬ СПОРУ:

Приватне акціонерне товариство Михайлівський райагропостач звернулось до господарського суду Запорізької області із позовом про стягнення з Фермерського господарства Вікторія 76 900 грн. 00 коп.

Позов заявлено на підставі ст.ст. 509, 693 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України та обґрунтовано наявністю за відповідачем перед позивачем заборгованості за неповернуту передоплату з непоставленої сільгосппродукції.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 17.05.2016 року у справі № 908/1355/16 порушено провадження у справі та призначено розгляд справи на 09.06.2016 року на 14 год. 30 хв., про що сторони були повідомлені належним чином.

У звязку із відпусткою судді, розгляд справи було перенесено на 29.06.2016 р. на 16 год.00 хв., про що сторони були повідомлені належним чином.

В судовому засіданні 29.06.2016 р. представник позивача підтримав позов повністю. Просив суд позов задовольнити, посилаючись на здійснення, згідно умов договору № 1/693 від 26.12.2013 р., передоплати відповідачу в сумі 76900 грн. 00 коп. за сільгосппродукцію, яка не була поставлена відповідачем.

Представник відповідача в судовому засіданні 29.06.2016 р. заперечив проти позову з підстав, викладених у відзиві на позов. При цьому, відповідач посилається на те, що своє зобовязання, передбачене умовами договору, щодо передачі продукції відповідач не виконав через обставини, що від нього не залежать, та полягали у накладенні арешту на майбутній врожай та передачі його на зберігання особі, яка самовільно зібрала врожай, що був предметом договору. Зазначає, що в подальшому врожай був списаний через зіпсування. Вказує на те, що на теперішній час на все майно, у т.ч. кошти на банківських рахунках, накладено арешт, у звязку із чим, відповідач, на даний час не має можливості виконати зобовязання за договором.

За заявою представників сторін розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксування судового процесу.

По закінченні судового засідання судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

26.12.2013 р. між Фермерським господарством Вікторія (продавцем, відповідачем у справі) та Приватним акціонерним товариством Михайлівський райагропостач (покупцем, позивачем у справі) було укладено договір купівлі-продажу № 1/693 (надалі договір).

До договору сторонами були складені додаткові угоди.

Договір та додаткові угоди підписані з боку обох сторін та скріплені печатками сторін.

Згідно предмету договору, продавець зобовязувався поставити та передати у власність позивача на умовах франко-склад покупця сільськогосппродукцію врожаю 2014 року, а покупець зобовязувався прийняти та оплатити її вартість згідно умов цього договору.

Згідно умов договору та додаткових угод до договору, сума попередньої плати за договором, за ріпак, загалом склала 76 900 грн. 00 коп.

Відповідно до п. 3.2 договору, покупець здійснює 100% попередню оплату вартості продукції протягом 3-ох банківських днів з моменту підписання цього договору та надання рахунку на оплату.

На підставі виставлених рахунків: №23 від 26.12.2013 р. на суму 15000 грн.00 коп., № 1 від 29.01.2014 р. на суму 3000 грн. 00 коп., № 02 від 05.02.2014 р. на суму 30400 грн. 00 коп., № 4 від 21.05.2014 р. на суму 28500 грн. 00 коп., позивач сплатив відповідачу встановлену договором суму передоплати в розмірі 76900 грн. 00 коп. наступними платіжними дорученнями: від 26.12.2013 р. на суму 15 000 грн. 00 коп., від 29.01.2014 р. на суму 3000 грн. 00 коп., від 06.02.2014 р. на суму 30400 грн. 00 коп., від 21.05.2014 р. на суму 28500 грн. 00 коп.

Згідно із п. 2.2 договору, кінцевий строк поставки продукції до 20.07.2014 р.

Враховуючи не поставку відповідачем позивачу сільгосппродукції, останній звернувся до відповідача із листом-вимогою № 1/486 від 28.04.2016 р. про повернення суми передоплати в розмірі 76 900 грн. 00 коп. на підставі ч.2 ст. 693 Цивільного кодексу України.

Відповідачем сум передоплати повернута не була, у звязку із чим, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Стягнення з відповідача на користь позивача 76 900 грн. 00 коп. було предметом судового розгляду у цій справі.

Суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, на підставі наступного:

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. (Аналогічна норма міститься і у ст. 526 Цивільного кодексу України.). До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно зі ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Приписами ст. 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст. 610 Цивільного кодексу України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Як встановлено судом, правовідносини сторін було врегульовано договором купівлі-продажу № 1/693 від 26.12.2013 р. та додатковими угодами до нього, яким передбачалось здійснення позивачем передоплати в сумі 76 900 грн. 00 коп. за сільгосппродукцію, яку відповідач зобовязувався поставити позивачу не пізніше 20.07.2014 р.

Як свідчать матеріали справи, в даному випадку, позивач виконав своє зобовязання перерахував відповідачу в якості передоплати за сільгосппродукцію грошові кошти в розмірі 76 900 грн. 00 коп.

Відповідач, в свою чергу, свої зобовязання за договором щодо поставки позивачу узгоджену сільгосппродукцію не виконав.

Відповідно до ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Як встановлено судом, позивач звертався до відповідача із листом-вимогою № 1/486 від 28.04.2016 р. про повернення суми передоплати в розмірі 76 900 грн. 00 коп. на підставі ч.2 ст. 693 Цивільного кодексу України. Вказаний лист було отримано відповідачем, однак грошових коштів відповідачем позивачу повернуто не було.

Відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України сторони зобовязані вживати заходів до всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи.

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України, статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтями 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський судовий процес здійснюється на засадах змагальності та рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. При цьому принцип змагальності передбачає покладання тягаря доказування на сторони, покладання на них відповідальності за доведеність їхніх вимог чи заперечень; вимагає від сторін ініціативи та активності в реалізації їхніх процесуальних прав.

Відповідно до чинного законодавства України, позовні заяви повинні подаватись до суду в разі порушення відповідачем законних прав та інтересів позивача. Тобто подання позовної заяви є способом захисту порушених прав та законних інтересів правомірної сторони.

Враховуючи встановлені судом обставини, суд вважає вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості в сумі 76900 грн. 00 коп., яка була перерахована позивачем відповідачу в якості передоплати за сільгосппродукцію, яка відповідачем не була поставлена, обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та правомірно заявленими до стягнення.

Доводи відповідача щодо не виконання своїх зобовязань щодо передачі сільгосппродукції позивачу через обставини, які не залежали від відповідача, у звязку із зіпсуванням врожаю та арешту майна і коштів, не спростовують вищевикладених обставин щодо наявності у відповідача перед позивачем спірної заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Враховуючи вищевикладене, суд задовольняє позовні вимоги та стягує з відповідача на користь позивача 76 900 грн. 00 коп. боргу.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір за позовом покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 22, 33, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити

2. Стягнути з Фермерського господарства Вікторія (72040, Запорізька область, Михайлівський район, село Братське, ) на користь Приватного акціонерного товариства Михайлівський райагропостач (72013, Запорізька область, смт. Михайлівка, вул. Кооперативна, буд. 1, ) 76 900 (сімдесят шість тисяч девятсот) грн. 00 коп. боргу та 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. судового збору. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення оформлено і підписано « 04» липня 2016 року.

Суддя О.І. Немченко