ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" липня 2016 р. Справа №917/203/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Гетьман Р.А., суддя Россолов В.В., суддя Тихий П.В.,

при секретарі судового засідання Деппа-Крівіч А.О.,

за участю представників:

позивача не з'явився,

відповідача ОСОБА_1, за довіреністю б/н від 01.07.2016р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Комунальна техніка" (вх.№1525П/1-41 від 27.05.2016р.), на рішення господарського суду Полтавської області від 05.05.2016р. у справі №917/203/16,

за позовом Комунального підприємства "АТП 2528" Чернігівської міської ради, м. Чернігів,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Комунальна техніка", м. Кременчук, Полтавська обл.,

про стягнення 50261,24 грн. неустойки, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Полтавської області від 05.05.2016р. у справі №917/203/16 (суддя Тимощенко О.М.) позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Комунальна техніка" на користь Комунального підприємства "АТП 2528" Чернігівської міської ради 45511,87 грн. пені, 1247,78 грн. судового збору. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Відповідач не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та неповне з'ясування обставин справи, просить скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 05.05.2016р. у справі №917/203/16 та винести нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі; судовій збір покласти на позивача.

В обґрунтування вимог своєї апеляційної скарги, відповідач зазначає, що судом першої інстанції не були досліджені докази наявні в матеріалах справи, а в рішенні не надано правового аналізу документам, які мають суттєве значення для вирішення справи, зокрема твердження заявника про те, що прострочення поставки, частково сталися з вини самого позивача. А отже, виконання відповідачем обовязку з поставки товару може бути відстрочене на час прострочення кредитора а саме на час, протягом якого позивач не надавав відповіді, на 12 днів (з моменту одержання листа 25.08.2015р. по 06.09.2015р. надання відповіді).

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 30.05.2016р. апеляційну скаргу відповідача прийнято до провадження та призначено до розгляду.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу (вх.№6688 від 04.07.2016р.), в якому зазначив, що з апеляційною скаргою відповідача не погоджується, вважає її безпідставною та необґрунтованою, а рішення суду першої інстанції таким, що прийняте з дотриманням діючого законодавства та відповідно до матеріалів справи. Також, позивач просить суд провести слухання справи за відсутності його уповноваженого представника, у звязку із неможливістю забезпечення явки.

Відповідач надав клопотання (вх.№6701 від 04.07.2016р.) про долучення до матеріалів справи ОСОБА_1 з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Вказане клопотання задоволено, документи долучені до матеріалів справи.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 04.07.2016р., у звязку із перебуванням у відпустці судді Камишевої Л.М., для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі головуючий суддя Гетьман Р.А., суддя Россолов В.В., суддя Тихий П.В.

Враховуючи, що наявних в справі матеріалів достатньо для розгляду справи по суті, зважаючи на те, що позивач надав клопотання про розгляд справи без участі його представника, та на те, що явка представників сторін у судове засідання не була визнана обовязковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні за відсутності представника позивача.

В судовому засіданні Харківського апеляційного господарського суду представник відповідача підтримав вимоги своєї апеляційної скарги, просив задовольнити її в повному обсязі, оскаржуване рішення скасувати.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи сторін, заслухавши в судовому засіданні пояснення уповноваженого представника відповідача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 14.08.2015р. та 08.09.2015р. між Комунальним підприємством "АТП 2528" Чернігівської міської ради (позивач, замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Комунальна техніка" (відповідач, учасник) укладено договори поставки №14-08-15 та №08-09-15 з додатками.

Позивач звернувся з даним позовом до господарського суду, в якому наголосив, що відповідач порушив взяті на себе за договорами зобов'язання зі своєчасної поставки товару, що є підставою для нарахування та стягнення штрафних санкцій, а саме позивач просить стягнути з відповідача 40091,74 грн. за договором поставки №14-08-15 від 14.08.2015р. та 10169,50 грн. за договором №08-09-15 від 08.09.2015р.

Приймаючи оскаржуване рішення, господарський суд першої інстанції виходив з того, що сторонами в договорі погоджені розмір штрафних санкцій, якій підлягає стягненню у разі, зокрема, порушення умов договору щодо своєчасної поставки товару, а отже, перевіривши порядок їх нарахування, дійшов висновку про стягнення з відповідача 45511,87 грн. пені.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до п.1.1. договору №14-08-15 учасник зобов'язався поставити замовникові товар, зазначений в п. 1.2. цього договору, а замовник - прийняти і оплатити даний товар.

В пунктах 2.1., 1.3. договору №14-08-15 сторони погодили, найменування товару: Код 29.10.5 Автомобілі спеціальної призначеності (29.10.59-90.00 Автомобілі спеціальної призначеності, інші, н.в.і.у. (Сміттєвоз із боковим завантаженням на шасі МАЗ, ємність кузова 18 кубічних метрів, або еквівалент, новий)). Еквівалент: Сміттєвоз ВЛІВ МЕДІУМ Б 18-18 MZ 5337. Рік випуску товару 2015. Кількість товару - 3 одиниці.

Згідно п. 1.4. договору №14-08-15 найменування, кількість і ціна комплектуючого обладнання даного товару визначається специфікацією (додаток №1 до договору), що є невід'ємною частиною цього договору.

14.08.2015р. між сторонами підписано додаток №1 до договору поставки №14-08-15 Специфікацію (арк. с. 14) згідно якої загальна вартість товару (3-х одиниць техніки) становила 3884997,60 грн.

Пунктами 5.1., 5.3. договору №14-08-15 сторони погодили, що товар повинен був поставлений учасником замовнику протягом 15 календарних днів від дати укладання договору. Товар передається замовнику згідно видаткової накладної, яка надається учасником, та акту приймання-передачі, що підписується обома сторонами. Днем поставки товару вважається день підписання актів приймання - передачі.

Відповідно до пункту 4.1. договору №14-08-15 розрахунки між сторонами проводяться після отримання товару замовником у відповідності до виставленого рахунку-фактури та накладної, у безготівковій формі, шляхом перерахування замовником коштів на рахунок учасника при наявності виділених асигнувань, а саме: отримання замовником бюджетних призначень згідно ст. 23 та ст. 51 Бюджетного кодексу України. До моменту виділення асигнувань з бюджету замовником не несе відповідальності за відсутність наявності коштів.

Таким чином, за договором поставки №14-08-15 від 14.08.2015р. товар повинен був поставлений відповідачем до 29.08.2015р. Однак, враховуючи приписи ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Враховуючи те, що 15-й календарний день від дати укладання договору припав на 29.08.2015р., що був вихідним днем суботою, то відповідач мав виконати свій обовязок щодо поставки до 31.08.2015р. включно.

Як вбачається із матеріалів справи та не заперечується сторонами, відповідач здійснив поставку 23.09.2015р., 24.09.2015р. та 02.10.2015р., що підтверджується підписаними між сторонами видатковими накладними: №16 від 23.09.2015р., №21 від 24.09.2015р., №23 від 02.10.2015р. та актами приймання-передачі від 23.09.2015р., від 24.09.2015р., від 02.10.2015 р. Оплата поставлених товарів була здійснена відповідно до п. 4.1 договору №14-08-15 з рахунків позивача у Державному казначействі в повному обсязі згідно умов договору №14-08-15 після отримання товару, що підтверджується платіжними дорученнями.

Другий договір поставки №08-09-15, укладений між сторонами містить наступні умови:

Відповідно до п.1.1. договору №08-09-15 учасник зобов'язався поставити замовникові товар, зазначений в п. 1.2. цього договору, а замовник - прийняти і оплатити даний товар.

В пунктах 2.1., 1.3. договору №08-09-15 сторони погодили, найменування товару: код 29.20.1 Кузови моторних транспортних засобів (29.20.10-50.00 Кузови вантажівок, фургонів, автобусів, автобусів міжміського сполучення, тягачів, самоскидів і автомобілів спеціальної призначеності, зокрема корпуси автомобілів для перевезення не менше ніж 10 людей, цілком або неповністю складені (Обладнання на сміттєвоз із боковим завантаженням "ВЛІВ Міні Б" ємністю 12 кубічних метрів для встановлення на шасі ЗИЛ, нове). Рік випуску -2015. Кількість товару - 4 одинці.

Згідно п. 1.4. договору №08-09-15 найменування, кількість і ціна комплектуючого обладнання даного товару визначається специфікацією (додаток №1 до договору), що є невід'ємною частиною цього договору.

08.09.2015р. між сторонами підписано додаток №1 до договору поставки №08-09-15 Специфікацію згідно якої загальна вартість товару становила 1581201,60 грн.

В пунктах 5.1., 5.3. договору №08-09-15 сторони погодили, що товар повинен був поставлений учасником замовнику протягом 15 календарних днів від дати укладання договору. Товар передається замовнику згідно видаткової накладної, яка надається учасником, та акту приймання-передачі, що підписується обома сторонами. Днем поставки товару вважається день підписання актів приймання - передачі.

Відповідно до пункту 4.1. договору №08-09-15 розрахунки між сторонами проводяться після отримання товару замовником у відповідності до виставленого рахунку-фактури та накладної, у безготівковій формі, шляхом перерахування замовником коштів на рахунок учасника при наявності виділених асигнувань, а саме: отримання замовником бюджетних призначень згідно ст. 23 та ст. 51 Бюджетного кодексу України. До моменту виділення асигнувань з бюджету замовником не несе відповідальності за відсутність наявності коштів.

Таким чином, за договором поставки №08-09-15 від 08.09.2015р. відповідач повинен був поставити товар до 23.09.2016р. включно.

Як вбачається із матеріалів справи та не заперечується сторонами, відповідач 15.09.2015р здійснив поставку однієї одиниці товару на суму 395300,40 грн. Інша частина товару на суму 1185901,20 грн. була поставлена відповідачем 21.10.2015р., тобто з порушенням строку поставки, що підтверджується підписаними між сторонами видатковими накладними: №15 від 15.09.2015р., №24 від 21.10.2015р. та актами приймання-передачі від 15.09.2015р. та від 21.10.2015р.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає, що згідно із статтею 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно статті 712 Цивільного Кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За приписами статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона-постачальник, зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій сторони - покупцеві товар, а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 610, статті 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

В силу статті 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до статті 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі (ст.547 ЦК України).

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконане.

Пунктами 7.2 договору №14-08-15 та договору №08-09-15 сторони погодили, що у разі невиконання або несвоєчасного виконання зобов'язань при закупівлі товару за бюджетні кошти, учасник сплачує замовнику штрафні санкції у розмірі 0,5 ставки НБУ за кожен день невиконання зобов'язань за цим договором.

На підставі вищевикладеного позивачем заявлено до стягнення з відповідача 40091,74 грн. штрафних санкцій за період з 29.08.2015р. до 02.10.2015р. за договором №14-08-15, та 10169,50 штрафних санкцій за період з 23.09.2015р. до 20.10.2015р. включно за договором №08-09-15. Як вже було зазначено вище за договором поставки №14-08-15 відповідач мав виконати свій обовязок щодо поставки до 31.08.2015р. включно; за договором №08-09-15 до 23.09.2015р. включно.

Згідно статті 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Позивач не врахував вказані приписи законодавства, тому прострочення відповідача за договором №14-08-15 почалося - з 01.09.2015р., а за договором №08-09-15 - з 24.09.2015р.

З урахуванням вищевикладеного, перевіривши розрахунки за допомогою калькулятора Ліга: ОСОБА_2", колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов до правомірного висновку що стягненню підлягає 35780,99 грн. за договором №14-08-15 та 9730,88 грн. за договором №08-09-15.

Приймаючи до уваги, що факт порушення відповідачем зобов'язання щодо своєчасної та в повному обсязі поставки товару є доведеним, перевіривши періоди та розмір заявленої до стягнення суми штрафних санкцій, колегія суддів дійшла висновку про те, що позовна вимога про стягнення з відповідача суми 45511,87 грн. обґрунтовано задоволена господарським судом.

Таким чином, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення в рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів дійшла висновків про те, що місцевий господарський суд розглянув всебічно, повно та об'єктивно в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, належним чином проаналізував правовідносини, що виникли між сторонами, та вірно застосував норми матеріального та процесуального права.

Щодо посилань апелянта на те, що прострочення поставки частково сталися з вини самого позивача, а отже, виконання відповідачем обовязку з поставки товару може бути відстрочене на час прострочення кредитора а саме на час, протягом якого позивач не надавав відповіді, на 12 днів (з моменту одержання листа 25.08.2015р. по 06.09.2015р. надання відповіді по телефону), колегія суддів зазначає наступне.

Дійсно, як вбачається із матеріалів справи, з метою уточнення технічних умов, відповідач звертався до позивача з листом №369 від 21.08.2015р.

Як зазначав відповідач у відзиві на позовну заяву, відповідь на вказаний лист відповідач отримав від позивача лише 06.09.2015р. в ході телефонної розмови.

Колегія суддів вказує, що відповідно до статті 42 Господарського кодексу України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Підприємництво здійснюється на основі, зокрема, комерційного розрахунку та власного комерційного ризику (статті 44 Господарського кодексу України ).

Таким чином, у разі здійснення підприємницької діяльності особа має усвідомлювати, що така господарська діяльність здійснюється нею на власний ризик, а тому користуючись правом самостійного залучення фінансових ресурсів, здійснювати власний комерційний розрахунок щодо наслідків здійснення відповідних дій, а також самостійно нести комерційні ризики їх несприятливості, що можуть настати в результаті діяльності підприємства. Підприємство самостійно має розрахувати ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших його дій, та самостійно прийняти рішення про вчинення (чи утриматись від) таких дій. Настання несприятливих наслідків в господарській діяльності підприємства є його власним комерційним ризиком, на основі якого і здійснюється підприємництво.

Отже, сторони при здійсненні своєї господарської діяльності, в тому числі у випадку здійснення усних домовленостей повинні допускати можливість настання несприятливих наслідків.

У відповідності до статті 36 Господарського процесуального кодексу України письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Оригінали документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу суду.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що як вбачається із вищевикладеного та фактичних обставин справи, відповідач, в порушення статті 33 Господарського процесуального кодексу України, не надав належних і допустимих доказів на підтвердження обставин того, що відповідь на лист від 21.08.2015р. була дійсно надана позивачем - 06.09.2015р.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що матеріалами справи підтверджується, що відповідачем були порушені умови пунктів 5.1. договорів поставки, укладених між сторонами. Докази зміни порядку та строків виконання умов договору з боку відповідача щодо строків поставки апелянтом надані, також, не були.

З огляду на викладене, враховуючи, що доводи, викладені в апеляційний скарзі, не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Полтавської області від 05.05.2016р. у справі №917/203/16 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Враховуючи, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, керуючись ст.ст. 49, 99 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги не підлягають відшкодуванню відповідачу.

Керуючись ст.ст. 49, 91, 99, 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Комунальна техніка" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 05.05.2016р. у справі №917/203/16 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 06 липня 2016 року.

Головуючий суддя Р.А. Гетьман

Суддя В.В. Россолов

Суддя П.В. Тихий