ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2016 р. Справа № 923/374/16

Господарський суд Херсонської області у складі судді Соловйова К.В. при секретарі Степановій Н.Д., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.Херсон

до: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, м. Херсон

про стягнення 84 198,16 грн.

за участю представників сторін:

від позивача - не прибув;

від відповідача - ОСОБА_2, свідоцтво про державну реєстрацію;

Беженар Є.О., адвокат, ордер серія ХС № 95016 від 18.05.2016р., витяг з

договору про надання юридичної допомоги від 27.04.2016р.

Обставини справи: справа розглядається за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (позивач) до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (відповідач) з вимогами, з урахуванням заяви позивача від 28.04.2016р. (а.с.52-53), про стягнення 36 216,00 грн. основного боргу (з оплати товару), 2 941,0 грн. річних (3 %), 29 787,81 грн. інфляційних втрат, 24 186,62 грн. пені, у зв'язку з невиконанням відповідачем зобов'язань за договорами купівлі-продажу № 3 від 06.02.2012р. та № 08 від 07.02.2013р.

Відповідач надав відзив, з доповненнями (а.с.42-46, 105-106), на позовну заяву, згідно з яким заперечує проти задоволення позову в частині вимог про стягнення інфляційних втрат та річних, стверджуючи про необґрунтованість виконаних позивачем розрахунків цих втрат та річних, а також, надав письмову заяву про застосування наслідків спливу позовної давності до позовних вимог про стягнення 24 186,62 грн. пені. Крім того, у доповненнях до відзиву вказано про необґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача 5 000,00 грн. компенсації витрат на оплату послуг адвоката, з підстав завищеного розміру такої оплати послуг адвоката у даній справі.

Також, відповідач подав письмове клопотання про надання відповідачеві відстрочки виконання рішення суду на 4-ри місяці, у разі задоволення позову, з огляду на скрутне фінансове становище відповідача.

В судовому засіданні 19.05.2016р. було оголошено перерву до 07.06.2016р. 09-30 год.

Сторони належним чином повідомлені про місце, дату, час розгляду справи (згідно протоколу судового засідання 19.05.2016р. (а.с.104)), проте, позивач та/або представник позивача в судове засідання 07.06.2016р. не прибули.

Заяви та клопотання позивача щодо судового засідання 07.06.2016р. не надходили.

В судовому засіданні 07.06.2016р. відповідач та його представник просять застосувати наслідки спливу позовної давності до позовних вимог в частині стягнення 24186,62 грн. пені та відмовити в повному обсязі в задоволенні позовних вимог в цій частині (щодо стягнення пені), заперечують проти задоволення позову в частині позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та річних (3 %), стверджуючи про необґрунтованість виконаних позивачем розрахунків таких втрат та річних, у зв'язку з чим просять відмовити у задоволенні позову в цій частині вимог, а також, просять відмовити у стягненні на користь позивача 5000,00 грн. витрат на оплату послуг адвоката. Крім того, відповідач та його представник підтримують раніше подане суду клопотання про надання відповідачу відстрочки виконання рішення суду на 4-ри місяці.

Відповідно до ст. 77 ГПК України неявка представника сторони у судове засідання є підставою для відкладення розгляду справи у разі, якщо за відсутності представника сторони неможливо розглянути справу. Неявка позивача та представника позивача не унеможливлює розгляд справи № 923/374/16. Розгляд справи за відсутності позивача та/або його представника при тому, що позивача належним чином повідомлено судом про місце, дату та час розгляду справи, не є порушенням процесуальних прав позивача.

Після закінчення розгляду справи в судовому засіданні 07.06.2016р., відповідно до ст.85 ГПК України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення відповідача та його представника, суд -

в с т а н о в и в:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі - позивач) та Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (надалі - відповідач) уклали між собою, зокрема, договори купівлі-продажу від 06.02.2012р. № 3 та від 07.02.2013р. № 8, на умовах яких позивач зобов'язався передавати у власність відповідача товар, на підставі видаткових накладних, а відповідач зобов'язався прийняти та оплатити товар.

Згідно з п. 3.2. вказаного договору від 06.02.2012р. № 3 розрахунки за товар здійснюються з відстрочкою платежу на 5 (п'ять) календарних днів.

Згідно з п. 5.2. цього ж договору за несвоєчасну оплату товару відповідач сплачує позивачеві пеню в розмірі 0,05 (нуль цілих п'ять сотих) % від суми поставки за кожен день прострочення платежу.

Згідно з п. 6.1. цього ж договору даний договір набирає чинності з дати його підписання та діє до 31.12.2012р.

04.12.2012р. позивач та відповідач підписали доповнення до вказаного договору від 06.02.2012р. № 3, згідно з яким відповідач зобов'язався здійснити оплату товару позивача не пізніше ніж 01.06.2013р.

Згідно з п. 4.1. вказаного договору від 07.02.2013р. № 8 розрахунки за товар здійснюються шляхом здійснення попередньої оплати вартості товару або, за домовленістю сторін, з відстрочкою платежу на 5 (п'ять) календарних днів.

Згідно з п. 5.1. цього ж договору за несвоєчасну оплату товару відповідач сплачує позивачеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України діючої в період, за який сплачується пеня, від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Згідно з п. 6.1. цього ж договору даний договір набирає чинності з дати його підписання та діє до отримання однією з сторін даного договору повідомлення від іншої його сторони про розірвання договору.

На виконання умов договору купівлі-продажу № 3 від 06.02.2012р. позивач передав відповідачеві, зокрема, товар загальною вартістю 41 678,26 грн. (з ПДВ) на підставі видаткових накладних від 07.02.2012р. № 000003 на суму 1 500,00 грн., від 09.02.2012р. № 0004 на суму 10 721,74 грн., від 04.10.2012р. № 0122 на суму 4 000,00 грн., від 04.12.2012р. № 0142 на суму 25 456,52 грн.

За обліком позивача, що не заперечується відповідачем, станом на час розгляду даної справи заборгованість відповідача з оплати вказаного товару складає 21 178,00 грн.

На виконання умов договору купівлі-продажу № 08 від 07.02.2013р. позивач передав відповідачеві, зокрема, товар загальною вартістю 52 538,00 грн. (з ПДВ) на підставі видаткових накладних від 09.07.2013р. № 41 на суму 17 164,00 грн., від 05.09.2013р. №57 на суму 13 838,00 грн., від 09.09.2013р. № 58 на суму 6 500,00 грн., від 10.09.2013р. № 59 на суму 1 112,00 грн., від 28.10.2013р. № 71 на суму 9 488,00 грн., від 18.02.2014р. № 005 на суму 4 436,00 грн.

За обліком позивача, що не заперечується відповідачем, станом на час розгляду даної справи заборгованість відповідача з оплати вказаного товару складає 15 038,00 грн., з них 4 436,00 грн. заборгованості з оплати товару, який вказаний у видатковій накладній від 18.02.2014р. № 005, 8 438,00 грн. заборгованості з оплати товару, який вказаний у видатковій накладній від 28.10.2013р. № 71, 2 164,00 грн. заборгованості з оплати товару, який вказаний у видатковій накладній від 09.07.2013р. № 41.

До позовної заяви не додано та не надано суду при розгляді справи доказів здійснення відповідачем у будь-якому розмірі (у будь-якій сумі) оплати товарів позивача, які вказано у видаткових накладних від 07.02.2012р. № 000003, від 09.02.2012р. № 0004, від 04.10.2012р. № 0122,, від 04.12.2012р. № 0142, від 09.07.2013р. № 41, від 05.09.2013р. № 57, від 09.09.2013р. № 58, від 10.09.2013р. № 59, від 28.10.2013р. № 71, від 18.02.2014р. № 005. Разом з тим суд зазначає, що спір вирішується судом, виходячи з вказаного (визначеного) позивачем розміру позовних вимог. Визначення розміру позовних вимог є виключним правом позивача. Виходячи з обставин справи заявлення позивачем позовних вимог про стягнення з відповідача 36 216,00 грн. заборгованості з оплати товару, об'єктивно, не призводить та не може призвести до порушення прав та ущемлення інтересів відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону та договору. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно з ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно з ч. 7 ст.193 Господарського кодексу України одностороння відмова від виконання умов договору не допускається.

Згідно із ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі - продажу одна сторона - продавець зобов'язується передати майно (товар) у власність другої сторони - покупця, а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару, а також, що покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до п.2.1 Положення про документальне забезпечення записів бухгалтерського обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. № 88, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за №168/704, із змінами та доповненнями (надалі - Положення), первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів. Аналогічне визначення терміну "первинний документ" містить у собі ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", а саме, первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Згідно ч. 1 ст. 9 цього ж Закону та п. 2.2 Положення первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та п.2.4 Положення обов'язковими реквізитами первинного документу є: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ; назва документа (форми); дата і місце складення документа; зміст та обсяг господарської операції; одиниця виміру господарської операції; особистий підпис та інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ГПК України та ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також, інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч. 1 ст. 35 ГПК України обставини, які визнаються сторонами можуть не доказуватися перед судом, якщо у суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Видаткові накладні від 07.02.2012р. № 000003, від 09.02.2012р. № 0004, від 04.10.2012р. № 0122,, від 04.12.2012р. № 0142, від 09.07.2013р. № 41, від 05.09.2013р. №57, від 09.09.2013р. № 58, від 10.09.2013р. № 59, від 28.10.2013р. № 71, від 18.02.2014р. № 005 оформлено у відповідності до вимог ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та п.2.4 Положення щодо оформлення первинних документів. Ці накладні підписано позивачем та відповідачем, а також, скріплено відбитками їхніх печаток, при відсутності будь-яких зауважень та заперечень відповідача щодо кількості, асортименту та якості товару. Доказів іншого відповідач не надав.

Виходячи з дат складання вказаних видаткових накладних, а також, з встановлення доповненням від 04.12.2012р. до договору купівлі-продажу від 06.02.2012р. № 3 кінцевого строку оплати товару як 01.06.2013р. та встановлення п. 4.1. договору купівлі-продажу від 07.02.2013р. № 8 строку оплати товару (шляхом здійснення попередньої оплати або з відстрочкою платежу на 5 календарних днів) строки для оплати вказаного у цих накладних товару, об'єктивно, минули. Зокрема, строки для оплати відповідачем товару, який отриманий на підставі договору купівлі-продажу від 06.02.2012р. № 3, скінчилися 01.06.2013р. та, відповідно, з 02.06.2013р. зобов'язання з оплати цього товару є простроченим відповідачем. Строки ж для оплати відповідачем товару, який отриманий на підставі договору купівлі-продажу від 07.02.2013р. № 8 за видатковими накладними від 18.02.2014р. № 005, від 28.10.2013р. № 71, від 09.07.2013р. № 41 скінчилися 22.02.2014р., 01.11.2013р., 13.07.2013р., відповідно, та є простроченими відповідачем з 23.02.2014р., 02.11.2013р., 14.07.2013р., відповідно. Таким чином, несплачений відповідачем залишок вартості вказаного товару, що складає 36 216,00 грн., є заборгованістю відповідача перед позивачем.

Відповідачем не надано будь-яких заперечень щодо загального розміру наявної за станом на час розгляду справи заборгованості відповідача з оплати вказаного товару та розміру окремих складових цієї заборгованості або ж їхніх контррозрахунків.

Також, відповідачем не надано будь-яких заперечень щодо тверджень позивача про виникнення 21 178,00 грн. з заявленої до стягнення з відповідача заборгованості з оплати товару, саме, з договору купівлі-продажу від 06.02.2012р. № 3 та 15 038,00 грн. з заявленої до стягнення з відповідача заборгованості з оплати товару, саме, з договору купівлі-продажу від 07.02.2013р. № 8.

Загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем за вказаними двома договорами, саме, як (в розмірі) 36 216,00 грн. додатково уточнений згідно з складеним 31.12.2014р. позивачем та відповідачем актом звірки взаєморозрахунків.

Відповідачем не надано суду доказів сплати, повністю або частково, на користь позивача 36 216,00 грн. заборгованості з оплати товару.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Згідно з ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є, зокрема, грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також річні (3 %) від простроченої суми, якщо інший розмір річних не встановлено договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених Господарським кодексом України, іншими законами або договором. Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Згідно з ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. 343 Господарського кодексу України, ст.ст.1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня. Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

За договорами купівлі-продажу № 3 від 06.02.2012р. та № 08 від 07.02.2013р. сторони не встановили, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань здійснюється по день фактичного виконання відповідного зобов'язання.

Поряд з позовними вимогами про стягнення з відповідача 36 216,00 грн. заборгованості з оплати товару позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача:

- втрат від інфляції у загальній сумі 29 787,81 грн., які нараховані на відповідні суми заборгованості за окремі часові періоди існування заборгованості у таких розмірах в межах періоду з червня 2013 року по квітень 2016 року;

- річних (3 %) у загальній сумі 2 941,00 грн., які нараховані на відповідні суми заборгованості за окремі часові періоди існування заборгованості у таких розмірах в межах періоду з 02.06.2013р. по 28.04.2016р.;

- пені у загальній сумі 24 186,62 грн., з них 11 225,38 грн. пені, яка нарахована з 02.06.2013р. по 28.04.2016р., у зв'язку з простроченням оплати товару, отриманого на підставі договору купівлі-продажу № 3 від 06.02.2012р., 1 938,35 грн. пені, яка нарахована з 22.08.2013р. по 28.04.2016р., у зв'язку з простроченням оплати товару, отриманого на підставі видаткової накладної від 09.07.2013р. № 41, 7 341,74 грн. пені, яка нарахована з 02.11.2013р. по 28.04.2016р., у зв'язку з простроченням оплати товару, отриманого на підставі видаткової накладної від 28.10.2013р. № 71, 3 681,15 грн. пені, яка нарахована з 23.02.2014р. по 28.04.2016р., у зв'язку з простроченням оплати товару, отриманого на підставі видаткової накладної від 18.02.2014р. № 005.

Виконані позивачем розрахунки заявлених до стягнення з відповідача сум інфляційних втрат та річних (а.с.54-65) судом перевірено. Цією перевіркою встановлено, що розрахунки цих втрат та річних не містять арифметичних помилок, відповідають нормам закону, положенням договору та фактичним обставинам справи.

Відповідачем не надано суду доказів сплати, повністю або частково, на користь позивача 2 941,0 грн. річних (3 %) та 29 787,81 грн. інфляційних втрат.

Також, судом перевірено виконані позивачем розрахунки заявлених до стягнення з відповідача сум пені (а.с.54-65). Цією перевіркою встановлено наступне:

- нарахування після 01.12.2013р. пені у зв'язку з простроченням оплати товару, отриманого на підставі договору купівлі-продажу № 3 від 06.02.2012р., суперечить ч.6 ст.232 Господарського кодексу України;

- нарахування після 13.01.2014р. пені у зв'язку з простроченням оплати товару, отриманого на підставі видаткової накладної від 09.07.2013р. № 41, суперечить ч.6 ст.232 Господарського кодексу України;

- нарахування після 01.05.2014р. пені у зв'язку з простроченням оплати товару, отриманого на підставі видаткової накладної від 28.10.2013р. № 71, суперечить ч.6 ст.232 Господарського кодексу України;

- нарахування після 22.08.2014р. пені у зв'язку з простроченням оплати товару, отриманого на підставі видаткової накладної від 18.02.2014р. № 005, суперечить ч.6 ст.232 Господарського кодексу України.

Крім того, суд зазначає про наступне.

Статтею 256 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Приписами ст. 257 Цивільного кодексу України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Приписами ст. 258 Цивільного кодексу України встановлено позовну давність тривалістю в один рік до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно з ч. 5 цієї ж статті за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до ч. 3 ст.267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони, зробленою до винесення судом рішення.

Відповідно до ч. 4 ст.267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ч. 5 ст. 267 Цивільного кодексу України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску строку позовної давності. Наявність таких поважних причин зацікавлена сторона повинна підтвердити належними та допустимими доказами.

Позовна заява, за якою розпочато провадження у даній справі, надійшла до суду 12.04.2016р.

Виходячи з цієї дати подання позову, положень ст. 258 Цивільного кодексу України, а також, положень договорів купівлі-продажу № 3 від 06.02.2012р. та № 08 від 07.02.2013р. про встановлення строків для оплати відповідачем товару позивача, позовні вимоги про стягнення пені, що нарахована за періоди прострочення оплати товару, які передують у часі 12.04.2015р., є такими, що заявлені з пропуском строку позовної давності.

Відповідний договір про збільшення позовної давності за вказаними договорами сторонами у даній справі не укладався.

За вказаних встановлених судом фактичних обставин та на підставі наведених правових норм позовні вимоги про стягнення з відповідача 36 216,00 грн. заборгованості з оплати товару, 2 941,0 грн. річних (3 %) та 29 787,81 грн. інфляційних втрат підлягають задоволенню у повному обсязі.

Також, за вказаних встановлених судом фактичних обставин та на підставі наведених правових норм позовні вимоги про стягнення з відповідача пені має бути відмовлено в повному обсязі, при цьому:

- у стягненні пені, яка нарахована після 01.12.2013р. у зв'язку з простроченням оплати товару, отриманого на підставі договору купівлі-продажу № 3 від 06.02.2012р., пені, яка нарахована після 13.01.2014р. у зв'язку з простроченням оплати товару, отриманого на підставі видаткової накладної від 09.07.2013р. № 41, пені, яка нарахована після 01.05.2014р. у зв'язку з простроченням оплати товару, отриманого на підставі видаткової накладної від 28.10.2013р. № 71 та пені, яка нарахована після 22.08.2014р. у зв'язку з простроченням оплати товару, отриманого на підставі видаткової накладної від 18.02.2014р. № 005, має бути відмовлено, оскільки нарахування такої пені суперечить приписам ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України;

- у стягненні пені, яка нарахована в період з 02.06.2013р. по 01.12.2013р. у зв'язку з простроченням оплати товару, отриманого на підставі договору купівлі-продажу № 3 від 06.02.2012р., пені, яка нарахована в період з 22.08.2013р. по 13.01.2014р. у зв'язку з простроченням оплати товару, отриманого на підставі видаткової накладної від 09.07.2013р. № 41, пені, яка нарахована в період з 02.11.2013р. по 01.05.2014р. у зв'язку з простроченням оплати товару, отриманого на підставі видаткової накладної від 28.10.2013р. № 71 та пені, яка нарахована в період з 23.04.2014р. по 22.08.2014р. у зв'язку з простроченням оплати товару, отриманого на підставі видаткової накладної від 18.02.2014р. № 005, має бути відмовлено за спливом позовної давності.

Виходячи з положень наведених правових норм щодо позовної давності та оскільки при розгляді справи суд дійшов висновку про відсутність законних підстав для нарахування позивачем відповідачеві після 01.12.2013р. пені, у зв'язку з простроченням оплати товару, отриманого на підставі договору купівлі-продажу № 3 від 06.02.2012р., після 13.01.2014р. пені, у зв'язку з простроченням оплати товару, отриманого на підставі видаткової накладної від 09.07.2013р. № 41, після 01.05.2014р. пені, у зв'язку з простроченням оплати товару, отриманого на підставі видаткової накладної від 28.10.2013р. № 71 та після 22.08.2014р. пені, у зв'язку з простроченням оплати товару, отриманого на підставі видаткової накладної від 18.02.2014р. № 005, заява відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності до позовних вимог щодо стягнення вказаної пені не має значення. Такий висновок суду узгоджується з роз'ясненнями, що містить п.2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів".

Згідно з п. 2.1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви з вимогами про стягнення 93 131,43 грн. (розмір позовних вимог згідно заяви позивача від 28.04.2016р.) сплаті підлягає 1396,97 грн. судового збору (1396,97 грн. = (93 131,43 грн. /100 % ) х 1,5 %).

Разом з тим за подання вказаної позовної заяви позивач сплатив 1398,00 грн. судового збору, з них 1378,00 грн. за квитанцією банку від 12.04.2016р. № ПН2723 (а.с.6) та 20,00 грн. за квитанцією банку від 16.05.2016р. № ПН908 (а.с.76). Тобто, на 1,03 грн. судового збору більше, ніж встановлено законом (1,03 грн. = 1 398,00 грн. - 1396,97 грн.).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка сплатила судовий збір, зокрема, в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Проте, відповідне клопотання у справі відсутнє.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позов задовольняється на 74,03 %.

74,03 % = ((68 944,81 грн. (розмір задоволених позовних вимог)/(93131,43 грн. (розмір заявлених позовних вимог)) х 100 %

У зв'язку з цим 74,03 % або 1034,18 грн. судового збору покладається на відповідача, решта - на позивача.

Відповідно до ч. 5 ст. 49 ГПК України суми, які підлягають сплаті за послуги адвоката покладаються при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У п. 6.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013р. № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" роз'яснено, що витрати сторін, які пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді відшкодовуються на загальних підставах, визначених ч. 5 ст. 49 ГПК України, за наявності документального підтвердження цих витрат, як-от: угоди про надання правової допомоги щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує оплату відповідних послуг. У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум. Також, у п. 6.5 вказано постанови Пленуму Вищого господарського суду України роз'яснено, що вирішуючи питання про розподіл сум інших, крім судового збору, судових витрат господарський суд має врахувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов'язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто, явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв'язку із цим суд з урахуванням конкретних обставин справи, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження, вартість економних транспортних послуг, час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець, тривалість розгляду і складність справи. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна надавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Таким чином, у зв'язку з задоволенням позову на 74,03 % компенсації відповідачеві підлягають 74,03 % від 5 000,00 грн., які сплачені позивачем за послуги адвоката, що становить 3701,50 грн.

Суд відхиляє доводи відповідача про те, що сплачені позивачем 5 000,00 грн. за послуги адвоката є завищеним розміром оплати послуг адвоката при розгляді справи.

Сплату позивачем 5 000,00 грн. за послуги адвоката передбачено договором від 28.04.2016р. про надання правової допомоги, який укладений між позивачем та адвокатом: а саме, додатком № 1 до цього договору. Факт оплати позивачем повної вартості цих послуг підтверджується квитанцією прибуткового касового ордеру від 28.04.2016р. № 28/4.

У справі доведено надання адвокатом Константіновим Є.О. (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 534 від 04.04.2012р.) адвокатських послуг позивачеві по забезпеченню представництва інтересів позивача при розгляді господарським судом даної справи: адвокатом підготовлена та подана заява від 28.04.2016р. про уточнення сум та підстав позову, з новими розрахунками позовних вимог, згідно з якими усунуто наявні недоліки у обґрунтуванні позовної заяви та складених позивачем розрахунках до неї, для чого, об'єктивно, є необхідним докладне вивчення та опрацювання матеріалів позовної заяви). Адвокат Константінов Є.О. брав участь у судових засіданнях 28.04.2016р. та 19.05.2016р. по розгляду даної справи. Таким чином, при розгляді в суді даної справи адвокатські послуги були надані позивачеві, саме, адвокатом, й позивачем було здійснено належну оплату цих послуг, згідно укладеного з адвокатом договору. За висновком суду встановлений договором розмір оплати адвокатських послуг не є неспіврозмірним (завищеним) стосовно передбачених договором та фактично наданих позивачеві послуг адвоката.

Відповідно до ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення у справі, має право, зокрема, відстрочити або розстрочити виконання рішення.

За загальним правилом (згідно із ст. 121 ГПК України) відстрочка або розстрочка виконання рішення може бути надана відповідачу за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або зроблять його неможливим, у виняткових випадках залежно від обставин справи.

Підставами для відстрочки або розстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у певний строк. Відповідачем не надано суду належних доказів на підтвердження скрутного фінансового (матеріального) стану відповідача на час розгляду даної справи: податкова звітність за перший квартал 2016 року та виписка по банківському рахунку відповідача за 19.05.2016р. не є належними доказом відсутності у відповідача можливості негайного виконання рішення суду, яке винесене судом на початку червня 2016 року. При цьому, суду не надано будь-якого документального підтвердження щодо результатів господарської діяльності відповідача протягом квітня та травня 2016 року (довідки бухгалтера (бухгалтерії) відповідача тощо).

Також, суду не надано доказів існування (наявності) інших обставин відносно відповідача, які за законом можуть бути підставами для надання відповідачеві відстрочки виконання даного судового рішення.

При цьому, суд констатує наступне:

- наявність інфляційних процесів в економіці держави, об'єктивно, впливає негативним чином на результати господарської діяльності як відповідача, так і позивача;

- суду не надано будь-яких доказів (зокрема, довідки за підписом відповідача та його бухгалтера на підтвердження того, що банківський рахунок, виписку за яким 19.05.2016р. надано суду, є єдиним банківським рахунком відповідача;

- суду не надано будь-якого обґрунтування вказаного у клопотанні відповідача терміну відстрочки, а саме, чотири місяці, а також, доказів спроможності відповідача, по закінченню терміну відстрочки виконати рішення суду у даній справі.

- суду не надано будь-яких відомостей щодо конкретних контрагентів відповідача (їхніх назв), які мають заборгованість перед відповідачем, з зазначенням відповідних сум заборгованості по контрагентах відповідача та підстав виникнення відповідної заборгованості, а також, не надано будь-яких первинних документів на підтвердження наявності та розміру заборгованості контрагентів відповідача перед відповідачем (господарських договорів, видаткових накладних, актів звірки взаєморозрахунків за договорами тощо).

У зв'язку із цим не підлягає задоволенню клопотання відповідача про надання відстрочки виконання даного рішення суду на чотири місяці. У задоволенні цього клопотання має бути відмовлено.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд

в и р і ш и в:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (місце проживання: 73000, АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (місце проживання: 73000, АДРЕСА_2; ідентифікаційний номер НОМЕР_2) 36 216 (тридцять шість тисяч двісті шістнадцять) грн. 00 коп. заборгованості з оплати товару, 29 787 (двадцять дев'ять тисяч сімсот вісімдесят сім) грн. 81 коп. інфляційних втрат, 2 941 (дві тисячі дев'ятсот сорок одна) грн. 00 коп. річних, 1034 (одна тисяча тридцять чотири) грн. 18 коп. компенсації по сплаті судового збору та 3701 (три тисячі сімсот одна) грн. 50 коп. компенсації по оплаті послуг адвоката.

3. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

4. Відмовити в задоволенні клопотання Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про надання відстрочки виконання даного рішення на чотири місяці.

5. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 22.06.2016р.

Суддя К.В. Соловйов