ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" червня 2016 р. Справа № 909/174/16

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді Плотніцького Б.Д.

суддів Кордюк Г.Т.

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання Куцик-Трускавецькій О.Б.

за участю представників

від позивача ОСОБА_2 довіреність № 14-127 від 13.05.2014р.;

від відповідача ОСОБА_3 довіреність № 20/1480 від 16.06.2016р.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ

на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 19.04.2016р. (суддя С.Кобецька)

у справі №909/174/16

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ

до відповідача: Державного міського підприємства «Івано-Франківськтеплокомуненерго», м. Івано-Франківськ

про стягнення 535 262, 37 грн.

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 19.04.2016р. у справі № 909/174/16 позов Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» задоволено частково. З рахунку Державного міського підприємства «Івано-Франківськтеплокомуненерго» на користь Позивача стягнуто 83 429,57грн. - пені, 329 406,65грн. - інфляційних втрат, 24 618,11грн. - 3 % річних та 7 813,25грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору. У задоволені позову в частині стягнення з ДМП "Івано-Франківськтеплокомуненерго" 86 717,30грн. - пені, 376,91грн. - 3% річних та 10 713,83грн. - інфляційних втрат, відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням місцевого господарського суду, Позивач звернувся до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Івано-Франківської області від 19.04.2016р. скасувати в частині відмови у задоволенні позову про стягнення з ДМП "Івано-Франківськтеплокомуненерго" 85 073, 43 грн. пені, прийнявши в цій частині нове судове рішення про задоволення позовних вимог. В решті судове рішення залишити без змін.

Свої доводи скаржник обґрунтовує тим, зокрема, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення не врахував аргументів, доводів та інтересів Позивача, а також не зазначив мотивів такого неврахування. Крім того, скаржник вказує, що нараховані штрафні санкції не є надмірно великими в порівнянні з невиконаним зобовязанням за договором купівлі-продажу природного газу.

З врахуванням викладеного, апелянт просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення господарського суду Івано-Франківської області від 19.04.2016р. у даній справі в частині відмови у задоволенні позову про стягнення з ДМП "Івано-Франківськтеплокомуненерго" 85 073, 43 грн. пені та прийняти в цій частині нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

На виконання вимог ухвали Львівського апеляційного господарського суду від 20.05.2016р. ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому спростовує доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, просить рішення господарського суду Івано-Франківської області від 19.04.2016р. залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвалою суду від 20.05.2016р. розгляд справи призначено на 29.06.2016р.

В судовому засіданні представники сторін підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі та у відзиві на неї і висловили свої міркування з питань, що виникли в ході розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлено наступне.

28 січня 2014р. між ПАТ "НАК "Нафтогаз України" (Продавець/позивач) та ДМП "Івано-Франківськтеплокомуненерго" (Покупець/відповідач) було укладено Договір купівлі-продажу природного газу №2431/14-КП-15, відповідно до п. 1.1. якого Продавець зобовязується передати у власність Покупця у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "НАК "Нафтогаз України", за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а Покупець прийняти і оплатити цей природний газ. Газ, що продається за цим Договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими субєктами господарювання (п. 1.2. Договору).

Пунктом 5.2.Договору встановлено ціну за 1000 куб.м. природного газу - 4 154,71грн. в т.ч. ПДВ. За погодженням сторін Додатковими угодами №1 від 30.04.14р., №2 від 19.05.14р., №3 від 13.06.14р., №4 від 16.09.16р., №5 від 19.11.14р., №6 від 09.12.14р. до Договору, ціна за 1000 куб.м. природного газу змінювалась.

Приймання - передача газу, переданого Продавцем Покупцю у відповідному місяці продажу, оформляється актом приймання - передачі. Обсяг споживання газу Покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу Покупця (п.п.3.3.Договору).

Пунктом 6.1. Договору обумовлено, що оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

На виконання умов вищевказаного договору, Позивач передав у власність Відповідача природний газ в обсязі 869,070 тис. куб.м., на загальну суму 4 585 711, 47 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі природного газу, підписаними обома сторонами та скріпленими печатками товариств (а.с. 29-40).

З наявної в матеріалах справи виписки по рахунку ДМП "Івано-Франківськтеплокомуненерго" вбачається, що в період з 01.01.14р. по 30.11.15р. (а.с.42-43) Відповідачем в повному обсязі проведено розрахунок за поставлений Позивачем природний газ на суму 4 585 711,47 грн.

Як встановлено судом першої інстанції та не заперечується Відповідачем, виконання договірного зобовязання щодо оплати вартості отриманого природного газу було ним прострочено, що слугувало підставою для звернення Позивача з позовом у даній справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми.

У зв'язку з простроченням ДМП "Івано-Франківськтеплокомуненерго" оплати за газ, переданий Позивачем за Договором купівлі-продажу природного газу № 2431/14-КП-15 від 28.01.14, останній просив суд стягнути з Відповідача 3% річних в сумі 24 995, 02 грн., інфляційні втрати в сумі 340 120, 48 грн. за весь період прострочення та 170 146, 87 грн пені.

Перевіривши здійснений ПАТ "НАК "Нафтогаз України" розрахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат, місцевим господарським судом встановлено, що при здійсненні розрахунку, Позивачем включено дні фактичної оплати сум боргу в періоди часу, за який здійснювались нарахування пені та 3% річних, що не узгоджується з розясненнями Вищого господарського суду України, викладеними у п.1.9. постанови пленуму "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17.12.13р. Зокрема, день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені (правова позиція Вищого господарського суду України, викладена в постановах від 20.10.15р. у справі №908/997/15-г, від 23.02.16р. у справі №904/6406/15, від 01.03.16р. у справі №904/7883/15, від 22.03.16р. у справі №904/8880/15).

Провівши перерахунок розміру пені та 3% річних, місцевим господарським судом правомірно виключено дні фактичної оплати із розрахунку періоду прострочення та встановлено суму, нарахованої до стягнення пені в розмірі 166 859,14грн. та 24 618,11грн. 3% річних.

Щодо інфляційних втрат, то і в цій частині місцевим господарським судом встановлено неточності в проведенні Позивачем нарахувань.

Так, проводячи нарахування втрат від інфляційних процесів за січень - грудень 2014р., Позивачем розраховано індекс інфляції за кожен наступний місяць у заявленому періоді на суму боргу, що вже включала в себе інфляційне збільшення за попередній місяць, що суперечить вимогам закону (правова позиція, викладена у постанові Вищого господарського суду України від 04.11.15р. у справі №904/2808/15).

Згідно перерахунку, проведеного судом першої інстанції, до стягнення з відповідача підлягає сума інфляційних втрат у загальному розмірі 329 406, 65грн.

Судова колегія погоджується з такими висновками місцевого господарського суду.

Рішення суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3 % річних відповідачем в апеляційному порядку не оскаржується.

Пунктом 7.2. Договору сторони передбачили, що у разі невиконання Покупцем пункту 6.1. умов цього договору він зобов'язується сплатити Продавцю (крім суми заборгованості) пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

На підставі п. 7.2. ПАТ "НАК "Нафтогаз України" нараховано ДМП "Івано-Франківськтеплокомуненерго" пеню у розмірі 170 146, 87 грн. за весь період прострочення.

Як було зазначено вище, місцевим господарським судом встановлено, що при здійсненні розрахунку, Позивачем включено дні фактичної оплати сум боргу в періоди часу, за який здійснювались нарахування пені.

Згідно проведеного судом перерахунку розміру пені, нарахованої Позивачем до стягнення, фактична сума такої склала 166 859,14 грн. за весь період прострочення.

Разом з тим, судом першої інстанції було встановлено, що через несвоєчасне погашення споживачами теплової енергії заборгованості перед відповідачем та скрутне фінансове становище даного підприємства, господарська діяльність якого повязана, зокрема, із забезпеченням теплопостачання для населення, що зумовлює збитковість виробництва (у звязку з наявністю невідповідності між фактичною вартістю теплової енергії та тарифами на теплопостачання для споживачів), - наявні підстави, передбачені нормами ст. 233 ГК України та ч. 3 ст. 551 ЦК України, для зменшення судом розміру пені, нарахованої позивачем, на 50 відсотків.

Відповідно до статті 551 ЦК України розмір неустойки (до якої віднесено штраф і пеню) встановлюється договором або актом цивільного законодавства і може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Стаття 233 ГК України також встановлює, що у разі якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Пункт 3 статті 83 ГПК України надає суду право у виняткових випадках зменшувати розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо (пункт 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.11).

Зменшуючи суму пені на 50 %, суд першої інстанції як на підстави для такого висновку послався, зокрема, на особливість виробничо-господарського характеру діяльності відповідача - основним видом діяльності ДМП "Івано-Франківськтеплокомуненерго" є виробництво, транспортування та постачання теплової енергії населенню, організаціям та іншим споживачам, які своєчасно не здійснюють розрахунки за надані відповідачем послуги (відповідно до Звіту про нарахування та оплату за спожиту теплоенергію за лютий 2016р., дебіторська заборгованість складає 92 709 194,09грн., в т.ч. 25 511 071,18грн. - борг бюджетних установ та організацій, 49 223 626,64грн. - заборгованість населення), важкий фінансовий стан та збитковість підприємства, що заслуговує на увагу (згідно Звіту про сукупний дохід ДМП "Івано-Франківськтеплокомуненерго" за 2015р. та балансу підприємства станом на 31.12.15р., сума збитку складає 32 тис. грн.), невідшкодування різниці в тарифах на теплову енергію перед відповідачем, що унеможливлює своєчасну оплату поставленого позивачем природного газу (згідно довідки ДМП "Івано-Франківськтеплокомуненерго" №20/210 від 25.01.16р., станом на 01.01.16р. заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, що постачалась споживачам становить 33,1 млн. грн.), наявність значної суми податкового боргу (відповідно до листа ДПІ в м. Івано-Франківську ГУ ДФС в Івано-Франківській області №2771/10 /0915-23-150/1237 від 02.03.16р., станом на 01.03.16р. сума податкового боргу ДМП "Івано-Франківськтеплокомуненерго" складає 27 027 455,29грн.)

Враховуючи вищенаведене, а також те, що відповідач є державним підприємством та неприбутковою організацією, юридичною особою, яка створена органом влади з метою забезпечення безперервного постачання населенню, комунально-побутовим та іншим підприємствам, організаціям, установам теплової енергії, без мети отримання прибутку; не є фактичним споживачем газу, оскільки згідно п.1.2. договору газ використовувався виключно для виробництва теплової енергії; несвоєчасна сплата виникла не з вини Підприємства, так як наявні: невідповідність між вартістю виробленої (Підприємством) теплової енергії та встановленими тарифами на теплопостачання для населення (які не компенсують витрат на виробництво); враховуючи ступінь виконання зобов'язання, а саме те, що відповідачем було здійснено погашення основної суми боргу; період прострочення виконання зобов'язання, а також те, що збитки позивача покриваються також і стягненням з відповідача інфляційних втрат та 3 % річних; враховуючи фінансовий стан як відповідача, так і позивача, матеріальні інтереси обох сторін, в тому числі право позивача на стягнення пені, при цьому, зважаючи, що стягнення неустойки в повному обсязі значно погіршить господарську діяльність ДМП "Івано-Франківськтеплокомуненерго", суд дійшов висновку про необхідність зменшення розмір пені, яка заявлена до стягнення саме до 50%, що становить 83 429,57грн.

При цьому, Львівський апеляційний господарський суд зазначає, що ні місцевому господарському суду, ні суду апеляційної інстанції Позивачем не подано обґрунтованого розрахунку та не підтверджено наявності фактично отриманих збитків внаслідок порушення відповідачем строків розрахунку за Договором №2431/14-КП-15 від 28.01.14 (правова позиція, викладена в постанові Вищого господарського суду України від 15.04.15 у справі № 904/7155/14).

З огляду на викладене, з врахуванням ступеня виконання зобов'язання боржником, майнового стану сторін, які беруть участь у зобов'язанні та їх інтересів, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку про наявність правових підстав для зменшення, нарахованої до стягнення пені до 83 429,57грн.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

Відповідно до ст.43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно зі ст.34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи все вищенаведене в сукупності, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення вимог апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 33, 43, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, - Львівський апеляційний господарський суд ,

П О С Т А Н О В И В :

Рішення господарського суду Івано-Франківської області від 19.04.2016р. у справі № 909/174/16 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст постанови складено 01.07.2016р.

Головуючий суддя Б.Д. Плотніцький

Суддя Г.Т. Кордюк

Суддя Г.І. Мельник