ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

23 червня 2016 р. Справа № 902/396/16

Господарський суд Вінницької області у складі:

Головуючого судді: В. Білоуса

Секретар судового засідання : Г. Мовчан

за участю представників:

позивача : ОСОБА_2 - згідно довіреності;

відповідача : не з'явився.

Місце розгляду справи : приміщення суду,кімн.№1114

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом:ФОП ОСОБА_1 (АДРЕСА_1)

до:ТОВ "Моноліт" (22400, Вінницька обл., м.Калинівка, вул.Островського, 58, кв.4)

про стягнення 66 343 грн. 38 коп., з яких 40 000 грн. основного боргу, 12 072,33 грн.- пені, 13 065,10 грн.- інфляційних втрат, 1 205,95 грн.- 3% річних

ВСТАНОВИВ :

Відповідач вимог ухвали суду від 09.06.2016 р. про явку в судове засідання повноважного представника, надання додаткових доказів, в тому рахунку відзиву на позовну заяву, контррозрахунку позовних вимог не виконав. Копія вказаної ухвали направлена відповідачу рекомендованим листом на адресу вказану в позовній заяві. Копія ухвали від 09.06.2016 р. вручена відповідачеві 16.06.2016 р., що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення вх.№ 4977 від 22.06.2016 р.. Це розцінюється судом як вручення рекомендованого листа із ухвалою відповідачу та, як належне повідомлення останнього про час і місце судового розгляду справи за його участю та небажання відповідача скористатись наданим йому правом надавати свої пояснення в суді.

Оскільки сторони належним чином повідомлені про час і місце розгляду, суд прийшов до висновку про те, що нез'явлення представника відповідача в судове засідання, неподання відповідачем витребуваних судом доказів, в тому рахунку відзиву на позов, контррозрахунку позовних вимог не перешкоджає вирішенню спору, та на підставі ст.75 ГПК України прийшов до висновку про розгляд справи за наявними в справі доказами у відсутність представника відповідача.

Представником позивача в судовому засіданні 23.06.2016 р. через канцелярію суду подано заяву про зменшення позовних вимог, в якій просить стягнути з відповідача 20 000 грн. - боргу.

З огляду на права надані позивачеві ст. 22 ГПК України, ст. 20 ЦК України, заява представника позивача про зменшення позовних вимог судом приймається як така, що не суперечить закону, матеріалам справи.

Представник позивача в судовому засіданні пояснив, що додаткові, інші докази чи клопотання у нього відсутні.

Заслухавши пояснення представника позивача, повно, всебічно, об'єктивно дослідивши в сукупності надані в справу докази, надавши їм юридичну оцінку суд, на підставі ст. 11, 16, 509, 525, 526, 530, 712, 901 ЦК України, прийшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню в сумі 20 000 грн.- боргу.

До такого висновку суд прийшов з огляду на таке.

Позивачем в позовній заяві вказано про те, що між позивачем та відповідачем в 2015 р. укладено усний договір про надання ремонтних послуг сільськогосподарської техніки та постачання (продаж) запчастин.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.208 ЦК України правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі.

Відповідно до ст.51 ЦК України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

В обґрунтування позовних вимог позивач надав копії обопільно підписаних та скріплених печатками сторін актів виконаних робіт № 5 від 10.03.2015 р. на суму 50 700 грн., № 6 від 22.03.2015 р. на суму 2 500 грн., № 7 від 08.07.2015 р. на суму 21 500 грн. та видаткової накладної № 7 від 08.07.2015 р. на суму 101 947 грн., що разом складає 176 647 грн..

Відповідач сплатив позивачу 156 647 грн.- за виконані роботи та поставлений товар, що стверджується розрахунком позовних вимог, банківськими виписками наданими позивачем із заявою про зменшення розміру позовних вимог.

Таким чином, борг відповідача перед позивачем за виконані роботи (надані послуги) та поставлений товар становить 20 000 грн. (176 647 грн.- 156 647 грн.= 20 000 грн.), що і стало причиною виникнення спору.

Позивач надіслав відповідачу претензію № 1 від 08.02.2016 р. про погашення заборгованості, яка відповідачем залишена без задоволення.

Суд приходить до висновку про те, що між сторонами укладено в письмовій формі договір поставки та надання послуг згідно названих актів виконаних робіт та згідно видаткової накладної.

Зміст взятих сторонами зобов'язань свідчить про те, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються главою 54 ЦК України "Купівля-продаж", главою 63 ЦК України "Послуга".

Згідно ст.712 ЦК України За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ст. 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 193 ГК України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Також кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно ст. 525, ст. 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається із приписів ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 692 України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

У статті 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.І ст.628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Перевіривши поданий позивачем розрахунок боргу, суд вважає, що вимоги щодо стягнення боргу в сумі 20 000 грн. є правомірними, і підлягають задоволенню, оскільки відповідають умовам чинного законодавства.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про законність і обґрунтованість належними доказами вимог позивача про стягнення 20 000 грн.- боргу за виконані роботи (надані послуги) та поставлений товар, та про їх задоволення.

В силу ст. ст. 4-3, 33 ГПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" Судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до підп.1 п.2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір в розмірі

1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати.

Позивач при подачі позову, згідно квитанцій № 59 від 15.04.2016 р. та № 87 від 04.05.2016 р. фактично сплатив 1 450 грн. судового збору (1 378 грн. + 72 грн.= 1 450 грн.), що на 72 грн. більше встановленого розміру, оскільки при ціні позову 66 343,38 грн. мав сплатити судового збору в сумі 1 378 грн..

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

З огляду на те, що позивач не звертався до суду із заявою про повернення надмірно сплаченого судового збору із державного бюджету, враховуючи приписи п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", станом на 23.06.2016 р. суд не вирішує питання про повернення позивачу надмірно сплаченого судового збору із державного бюджету.

За таких обставин, питання щодо повернення позивачу надмірно сплаченого судового збору в сумі 72 грн. буде розглянуто судом після звернення позивача до суду із відповідною заявою.

В зв'язку з доведенням спору до розгляду в суді внаслідок неправильних дій відповідача, витрати на судовий збір в сумі 1 378 грн., на підставі ч.2 ст. 49 ГПК України, підлягають відшкодуванню позивачеві за рахунок відповідача.

Керуючись викладеним, ст.ст.4-3, 4-5, 22, 28, 32, 33, 34, 36, 43, ч.2 ст.49, ст.ст. 75, 82 - 84, 115, 116 ГПК України, -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити в сумі 20 000 грн.- боргу за виконані роботи (надані послуги) та поставлений товар. Судові витрати на судовий збір в сумі 1 378 грн. покласти на відповідача.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Моноліт", (22400, Вінницька обл., м.Калинівка, вул.Островського, 58, кв.4) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, код ЄДРПОУ НОМЕР_1 (АДРЕСА_1) 20 000 грн.- боргу за виконані роботи (надані послуги) та поставлений товар., 1 378 грн. судових витрат на судовий збір. Видати наказ в день набрання рішенням законної сили.

3. Копію даного рішення направити відповідачеві рекомендованим листом або вручити його повноважному представнику під розписку.

Вступну та резолютивну частини рішення оголошено 23.06.2016 р. Повний текст рішення відповідно до ст.84 ГПК України оформлено і підписано 29 червня 2016 р. Рішення набирає законної сили на протязі 10-ти днів з дня повного його оформлення і підписання.

Суддя Білоус В.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - відповідачу (22400, Вінницька обл., м.Калинівка, вул.Островського, 58, кв.4)