ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" червня 2016 р. Справа № 917/325/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Плужник О.В., суддя Пушай В.І., суддя Істоміна О.А.

при секретарі Кузнєцовій І.В.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, довіреність від 08 січня 2015 року 08-01/2015-1

відповідача - ОСОБА_2, довіреність від 18 лютого 2016 року,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. №1582П/3) на рішення господарського суду Полтавської області від 12.05.16 року у справі №917/325/16

за позовом ТОВ "Фуд-Процесинг Інсталейшн", м. Київ

до ТОВ "Овруцький молочноконсервний комбінат", м. Гадяч, Полтавська обл.

про стягнення коштів

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся з позовною заявою (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог) про стягнення з відповідача заборгованості за договором поставки №1/10/15 від 01.10.2015 року у розмірі 517172,21 грн, з яких: сума основного боргу - 488 846, 86 грн.; пеня - 26179,50 грн.; 5% річних - 2145,85 грн.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 12.05.2016 року у справі №917/325/16 (суддя Сірош Д.М.) позов задоволено повністю.

Стягнуто з ТОВ Овруцький Молочноконсервний Комбінат на користь ТОВ Фуд-процесинг інсталейшн 497696,86 грн. боргу, 27234,55 грн. пені, 3724,24 грн. - 5% річних, 7929,94 грн.судового збору, 4000,00 грн. витрат на послуги адвоката.

Відповідач, ТОВ Овруцький Молочноконсервний Комбінат, не погодився з зазначеним рішенням, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права при його прийнятті.

Просить скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 12.05.2016 року у справі №917/325/16 та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Як зазначає відповідач у своїй скарзі, дійсно, 01.10.2015 р. між сторонами (позивачем та відповідачем) було укладено договір поставки №1/10/15 (далі -Договір), відповідно до умов якого Постачальник зобов'язався передати або виготовити та передати у власність Покупця, а Покупець зобов'язався прийняти та оплатити товар, в кількості, асортименті та за ціною, визначеною сторонами у відповідних додатках до договору (специфікаціях), які є його невід'ємною частиною.

Пунктом 2.1.та 2.2. вказаного Договору сторонами передбачено, що ціна товару, який постачається по договору визначається сторонами на дату підписання сторонами відповідної специфікації на товар, а загальна сума вартості договору складається з сукупності сум всіх накладних, за якими Постачальник поставив товар Покупцю.

Відповідно до п. 3.1 . Договору сторонами узгоджено, що коли інший порядок оплати ОСОБА_3 не визначений специфікацією, оплата товару здійснюється Покупцем протягом 7 банківських днів з дати отримання товару.

На підставі вказаного Договору Позивачем було поставлено товар згідно наступних видаткових накладних: №11702 від 29.10.2015 р. на 1 920,00 грн.; №11705 від 30.10.2015 р. на 6050,40 грн.; №11929 від 20.11.2015 р. на 103134,98 грн.; №12074 від 04.12.2015 р. на 390002,70 грн.; №12134 від 10.12.2015 р. на 5940,00 грн.; №12162 від 11.12.2015 р. на 4488,77 грн.

Вартість поставленого ОСОБА_3 згідно накладними становила 511 536,85 грн.

Позивач не заперечує та зазначає про це в позовній заяві, що до підписання спірного договору відповідач 06.05.2015 р. за іншими зобов'язаннями здійснив оплату грошових коштів в сумі 32164,99 грн., а позивач відвантажив товар лише на 18325,00 грн. (документи містяться в матеріалах справи). Таким чином, на дату підписання спірного договору (на 01.10.2015 р.) у позивача існувала заборгованість перед відповідачем у розмірі 13839,99 грн.

Окрім того, відповідачем 27.04.2016 р. погашено 8850,00 грн. з загальної суми основного боргу (копія платіжного доручення міститься в матеріалах справи).

Вартість поставленого ОСОБА_3 за Договором №1/10/15 від 01.10.2015 р. становить 488846,86 грн.

Однак, Позивачем при подачі позову не надано до суду специфікацій на товар, які згідно п, 3.1 Договору можуть містити відмінний від визначеного Договором порядок оплати товару, а суд першої інстанції не взяв до уваги та не дослідив даної обставини.

Таким чином, на думку апелянта, має місце недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а позивач не довів виникнення у відповідача обов'язку щодо сплати грошових коштів за поставлений товар.

Крім того апелянт зазначає, що 11.05.2016 р. від Позивача до господарського суду Полтавської області надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, якою фактично змінено ціну позову, виходячи з якої вирішено спір.

Проте, позивачем не було надано суду документів, які підтверджують відправлення відповідачеві копії заяви про зменшення позовних вимог і доданих до неї документів.

За таких умов, на думку апелянта, суд першої інстанції у зв'язку з невідповідністю згаданої заяви вимогам норм процесуального права мав всі підстави для повернення позовної заяви згідно п. 6 ч. І ст. 63 ГПК. Тому, на думку апелянта, в даному випадку має місце неправильне застосування норм процесуального права.

Позивач вважає рішення суду законним та обґрунтованим, прийнятим відповідно до норм матеріального та процесуального права, надав заперечення на апеляційну скаргу, в яких просить рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Судова колегія, в межах вимог передбачених ст. 101 ГПК України, повторно розглянувши справу та перевіривши повноту, законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про залишення рішення господарського суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до господарського суду Полтавської області з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості за договором поставки №1/10/15 від 01.10.2015 у розмірі 528655,65 грн., з яких: сума основного боргу - 97696,86 грн.; пеня - 27234,55 грн; 5% річних - 3724,24 грн.

Враховуючи на те, що відповідач після порушення провадження у справі частково погасив суму заборгованості, а також лист відповідача №977 від 04.04.2016 року (арк. справи 53) позивачем 11.05.2016 року була подана заява про зменшення розміру позовних вимог, у якій позивач просив суд стягнути з відповідача 488846,86 грн. основного боргу, 26179,50 грн. пені, 2145,85 грн. - 5% річних.

Суд першої інстанції правомірно прийняв до розгляду заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог та вирішив спір, виходячи з нової ціни позову.

Тому, посилання відповідача (апелянта) на те, що судом першої інстанції не перевірено відповідність поданої заяви про зменшення розміру позовних вимог формі і змісту, що має узгоджуватися із ст. 54 ГПК України з долученням до неї документів, зазначених у ст. 57 ГПК України, а також те, що суд першої інстанції мав всі підстави для повернення позовної заяви згідно п. 6 ч. І ст. 63 ГПК України, є не обґрунтованими і не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом першої інстанції, 01.10.2015 року ТОВ "Фуд-Процесинг Інсталейшн" (позивач) та ''Овруцький Молочноконсервний Комбінат" (відповідач) уклали договір поставки від №1/10/15.

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов'язується передати, або виготовити передати у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар кількості і асортименті та за ціною, що визначається сторонами у відповідних додатках (специфікаціях) до даного договору, які є невід'ємною його частиною.

Ціна товару, що постачається за цим договором встановлюється в національній валюті України, визначається сторонами на дату підписання сторонами відповідної специфікації на товар та відображається у рахунках-фактурах і накладних. Загальна вартість договору складається з сукупності сум всіх накладних, за якими постачальник поставив товар покупцю протягом строку дії даного договору (п.п.2.1.2.2 договору).

На виконання умов договору, за період з жовтня по грудень 2015 року позивач поставив відповідачу ОСОБА_3 за наступними видатковими накладними, підписаними уповноваженими представниками сторін: №11702 від 29.10.2015 на 1920,00 грн.; №11705 ві; 30.10.2015 на 6050,40 грн.; №11929 від 20.11.2015 на 103134,98 грн.; №12074 від 04.12.: на 390002,70 грн.; №12134 від 10.12.2015 на 5940,00 грн.; №12162 від 11.12.2015 на 4488,77 грн.

Вартість товару, поставленого відповідачу за вищевказаними видатковими накладними складає 511536,85 грн.

Відповідач отримання товару на зазначену суму не заперечує.

Сторони у п. 3.1 договору встановили, що якщо інший порядок оплати товару не визначений: сторонами у відповідних додатках (специфікаціях) до даного договору, оплата за товар по цьому договору, здійснюється покупцем в наступному порядку: 100% вартості відповідно товару оплачується покупцем протягом 7 банківських днів з дати отримання товару Покупцем від Постачальника за відповідною видатковою накладною.

Тому посилання відповідача (апелянта) на те, що позивач не довів виникнення у відповідача обов'язку щодо сплати грошових коштів за поставлений товар, необгрунтоване.

Як зазначає позивач, з урахуванням того, що до відвантаження товару вищезазначеними видатковими накладними відповідач здійснив оплату грошових коштів у сумі 32164,99 грн. за одним з рахунків-фактур позивача (№15454 від 29.04.2015), а позивач відвантажив товар, відповідно до сплаченого рахунку фактури лише на суму 18325,00 загальна сума боргу відповідача за вищевказаними видатковими накладними підлягає зменшенню на 13839,99 грн. (32164,99 грн. - 18 325,00 грн.).

27.04.2016 року відповідач сплатив частину боргу в розмірі 8850,00 грн.

Враховуючи викладене, загальна сума борг ТОВ ''Овруцький молочноконсервний комбінат" перед ТОВ "Фуд-Процесинг Інсталейшн", за поставленні товар станом на дату розгляду справи складає 488846,86 грн. Зазначену суму боргу позивач просить суд стягнути з відповідача.

Як правомірно зазначив суд першої інстанції в своєму рішенні, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як роз'яснено Вищим господарським судом України в інформаційному листі від 17.07.2012 за №01-06/928/2012 "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді окремих норм матеріального права", підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Строк виконання відповідного грошового зобов'язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 ЦК України.

Таким чином, оскільки факт поставки товару відповідачу є доведеним та підтвердженим належними доказами, відповідач зобов'язаний оплатити отриманий товар.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку, що у даному випадку мало місце порушення договірних зобов'язань з боку відповідача щодо оплати вартості поставленого товару, а позовні вимоги в частині стягнення боргу в сумі 488846,86 грн є правомірними, обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Одним із видів забезпечення виконання зобов'язань відповідно ст. 546, ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 199 Господарського кодексу України, є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

У п. 9.3. договору поставки встановлено, що за порушення строків оплати, встановлених умовами договору, Покупець на вимогу Постачальника, сплачує пеню у розмірі 0,1% від суми заборгованості за кожен день затримки оплати, але не більше 10% від затриманої суми.

За розрахунком, здійсненим позивачем та перевіреним судом до стягнення з відповідача підлягає пеня в сумі 26179,50 грн за період з 02.12.2015 по 03.02.2016 року та 2145,85 грн. - 5% річних за період з 02.12.2015 по 03.02.2016. .

На підставі вищевикладеного, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Крім того, суд першої інстанції правомірно задовольнив і вимогу щодо стягнення з відповідача 4000,00 грн. витрат на оплату послуг адвоката, оскільки надання позивачу адвокатом ОСОБА_1 правової допомоги і оплата позивачем цих послуг у сумі 4000,00 грн. підтверджуються укладеним позивачем з адвокатом договором про надання правової допомоги від 08.01.2015 р., платіжним дорученням №3264 від 16.03.2016 на суму 4000,00 грн. та свідоцтвом про право ОСОБА_1 на зайняття адвокатською діяльністю №3771 від 03.09.2009.

На підставі вищевикладеного, рішення господарського суду Полтавської області від 12.05.16 року у справі № 917/325/16 прийнято з урахуванням фактичних обставин справи та діючого законодавства, без порушень норм матеріального та процесуального права, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Таким чином, керуючись ст.ст. 33, 49, 99,101, п.1 ст.103, ст.ст.104-105 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія,

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Полтавської області від 12.05.16 року у справі № 917/325/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до касаційної інстанції Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 24.06.16

Головуючий суддя Плужник О.В.

Суддя Пушай В.І.

Суддя Істоміна О.А.