ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2016 р. Справа № 909/404/16

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Фрич М. М., секретар судового засідання Вакалюк А. М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Прикарпаттяобленерго",

вул. Індустріальна, 34,м. Івано-Франківськ,76000

до відповідача: Державного міського підприємства "Івано-Франківськтеплокомуненерго"

вул. Б.Хмельницького, 59а, м. Івано-Франківськ,76000

про визнання Додаткового правочину про зміни до договору про постачання електричної енергії №29095 від 14.12.2015 року укладеним в редакції ПАТ "Прикарпаттяобленерго"

за участю:

від позивача: ОСОБА_1 - представник, (довіреність №953 від 25.08.2015 р.); ОСОБА_2 - представник, (довіреність №973 від 06.10.2015 р.);

від відповідача: ОСОБА_3 - представник, (довіреність №01/1389 від 06.06.2016 р.); ОСОБА_4 - представник, (довіреність №20/335 від 08.02.2016 р.).

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Прикарпаттяобленерго" подало позов до Державного міського підприємства "Івано-Франківськтеплокомуненерго" про визнання Додаткового правочину про зміну до договору про постачання електричної енергії №29095 від 14.12.2015 р. укладеним в редакції ПАТ "Прикарпаттяобленерго".

Ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 12.05.2016 року порушено провадження у справі та призначено до розгляду в судовому засіданні на 26.05.2016 року. Ухвалою суду від 26.05.2016 року відкладено розгляд справи на 07.06.2016 року.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд позов задоволити. Представник відповідача проти позову заперечив, згідно підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив таке.

З метою посилення розрахункової дисципліни на оптовому ринку електроенергії, ПАТ "Прикарпаттяобленерго" звернулося до ДМП "Івано-Франківськтеплокомуненерго" з пропозицією внести зміни до договору про постачання електричної енергії №29095 від 14.12.2015 року.

За словами позивача, 24.03.2016 року на адресу відповідача направлено два примірники Додаткового правочину про внесення змін до договору про постачання електричної енергії №29095 від 14.12.2015 року. Позивач стверджує, що запропонований проект Додаткового правочину був розроблений у відповідності до вимог ПКЕЕ (Правила користування електричною енергією).

20.04.2016 року філією ПАТ "Прикарпаттяобленерго" Лисецький РЕМ отримано два примірники додаткового правочину про зміни до договору про постачання електричної енергії №29095 в редакції відповідача та повернуто без підписів два примірники додаткового правочину про зміни до договору про постачання електричної енергії №29095 від 14.12.2015 року в редакції позивача.

За словами позивача, запропоновані відповідачем зміни до договору про постачання електричної енергії №29095 викладені в проекті додаткового правочину про зміни до договору про постачання електричної енергії не відповідають вимогам ПКЕЕ та суперечать п. 4 ст.179 ГК України.

Таким чином, позивач просить суд визнати Додатковий правочин про зміну до договору про постачання електричної енергії №29095 від 14.12.2015 р. укладеним в редакції ПАТ "Прикарпаттяобленерго".

Відповідач з позовними вимогами не погоджується, подав суду відзив вих.№20/1390 від 06.06.2016 року (вх.№7958/16 від 07.06.2016), а також доповнення до відзиву вих.№20/1578 від 05.07.2016 року (вх.№9386/16 від 05.07.2016), у яких вказує на те, що пропонуючи підписати зміни до договору про постачання електричної енергії №29095, директор Личецького РЕМ не надав належним чином оформленої довіреності на право представляти інтереси ПАТ "Прикарпаттяобленерго".

За словами відповідача, не маючи підтвердження повноважень директора Лисецького РЕМ діяти від імені свого засновника, не володіючи інформацією про межі таких повноважень, не знаючи чи має директор філії належну довіреність - чинну на момент подання проекту правочину про внесення змін до Договору, керівництво ДМП "Івано-Франківськтеплокомуненерго" не мало правових підстав для підписання цього проекту правочину.

Крім того, відповідач вказав на те, що твердження позивача щодо внесення змін до Договору для посилення розрахункової дисципліни між сторонами договору не ґрунтується на реаліях, оскільки, як стверджує відповідач, ДМП "Івано-Франківськтеплокомуненерго" протягом тривалого періоду вчасно розраховується з позивачем.

Разом з тим, відповідач вказав на те, що бажаючи знайти компромісне вирішення питання щодо оплати вартості електричної енергії, направив позивачу проект додаткового правочину в редакції ДМП "Івано-Франківськтеплокомуненерго", у якому передбачено здійснення оплати електроенергії плановими платежами, з наступним перерахунком.

Як вказав відповідач, листом №029/785 від 10.05.2016 року директор Лисецького РЕМ ОСОБА_5 повідомив, що відмовляється підписувати проект правочину про внесення змін до Договору в редакції ДМП "Івано-Франківськтеплокомуненерго".

Таким чином, відповідач просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

Виходячи з матеріалів справи та керуючись вимогами діючого законодавства, суд дійшов в спірному випадку наступних висновків.

Відповідно до ст.179 Господарського кодексу України (далі - ГК України) майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Частиною 1 ст. 187 ГК України передбачено, що спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом.

Відповідно до ч.2 ст. 188 ГК України сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

Частиною 2 ст. 275 ГК України встановлено, що відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Відповідно до ст.26 Закону України "Про електроенергетику" споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач направив на адресу відповідача два примірники Додаткового правочину про внесення змін до договору про постачання електричної енергії №29095 від 14.12.2015 року, які відповідач не підписав (докази протилежного в суду відсутні). Натомість, відповідач надіслав позивачу свій проект Додаткового правочину до Договору про постачання електричної енергії №240397 від 10.03.2010 року в редакції відповідача (лист №03/970 від 15.04.2016 року).

Пунктом 5.1. Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України №28 від 31.07.1996 року передбачено, що договір про постачання електричної енергії є основним документом, який регулює відносини між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, що здійснює свою діяльність на закріпленій території, і споживачем та визначає зміст правових відносин, прав та обов'язків сторін. Споживання електричної енергії без договору не допускається. Між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом та споживачем укладається один договір про постачання електричної енергії за усіма об'єктами споживача, які розташовані на території здійснення ліцензованої діяльності постачальником електричної енергії за регульованим тарифом. За взаємною згодою сторін можуть бути укладені окремі договори про постачання електричної енергії за кожним об'єктом споживача.

Відповідно до п.1 Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, затвердженого Указом Президента України від 10 вересня 2014 року № 715/2014 Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) є органом державного регулювання діяльності у сферах енергетики та комунальних послуг.

Відповідно до п.6 Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, затвердженого Указом Президента України від 10 вересня 2014 року № 715/2014 НКРЕКП для забезпечення виконання покладених на неї завдань і функцій має право приймати у межах своєї компетенції рішення, що є обов'язковими до виконання суб'єктами природних монополій.

В спірному випадку, розробка позивачем проекту додаткового правочину про зміни до Договору про постачання електричної енергії №29095 від 14.12.2015 року відбулася саме на виконання рішення НКРЕКП. Чинним законодавством прямо передбачено обов'язок споживача (відповідача в спірному випадку) електричної енергії укладати договори з постачальником електроенергії (позивачем).

Судом не можуть братися до уваги твердження відповідача щодо відсутності в директора Лисецького РЕМ довіреності на право підписання змін до договору з огляду на таке.

Відповідно до ст.181 ГК України проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках. Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору.

За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

Сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов'язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони.

Якщо сторона, яка одержала протокол розбіжностей щодо умов договору, заснованого на державному замовленні або такого, укладення якого є обов'язковим для сторін на підставі закону, або сторона - виконавець за договором, що в установленому порядку визнаний монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг), яка одержала протокол розбіжностей, не передасть у зазначений двадцятиденний строк до суду розбіжності, що залишилися неврегульованими, то пропозиції другої сторони вважаються прийнятими.

В спірному випадку, відповідач фактично направив на адресу позивача протокол розбіжностей без зауважень щодо довіреності директора ПАТ "Прикарпаттяобленерго" (лист №03/970 від 15.04.2016 року).

Крім того, в судовому засіданні позивач підтвердив повноваження директора на підписання такого договору. Таким чином, заперечення відповідача визнаються судом необґрунтованими.

За таких обставин суд, дослідивши подані позивачем докази і на підставі цих доказів з урахуванням обставин по справі та діючого законодавства дійшов до висновку про обґрунтованість вимог позивача.

Згідно зі ст. 32 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно ст. 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

В силу статті 49 ГПК України, судові витрати слід покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст.179, 181, ч.1 ст.187, ч.2 ст.188, ч.2 ст.275 Господарського кодексу України, ст. 26 Закону України "Про електроенергетику", ст.ст. 32,43,44,49, 82 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Визнати Додатковий правочин про зміни до договору про постачання електричної енергії №29095 від 14.12.2015 року укладеним в редакції ПАТ "Прикарпаттяобленерго".

Стягнути з Державного міського підприємства "Івано-Франківськтеплокомуненерго" /76000, м. Івано-Франківськ, вул. Б. Хмельницького, 59А, / на користь Публічного акціонерного товариства "Прикарпаттяобленерго"/ 76000, м. Івано-Франківськ, вул. Індустріальна, 34, / судовий збір в розмірі 1 378 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім гривень).

Видати наказ після вступу рішення в законну силу.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 08.07.16

Суддя Фрич М. М.