ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2016 року Справа № 922/5651/15
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючий суддя: судді:Алєєва І.В. (доповідач), Дроботова Т.Б., Рогач Л.І.
за участю представників:
від позивача:не з'явився;
від відповідача:не з'явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю "Алсен"
на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 24.02.2016р.
у справі господарського суду№922/5651/15 Харківської області
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Алсен"
до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4
простягнення 53 538,43грн.
В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Харківської області від 22.12.2015р., залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 24.02.2016р. у справі №922/5651/15, у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Алсен", з прийнятими судовими актами попередніх інстанцій не погодився та звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою разом з клопотанням про відновлення пропущеного процесуального строку на її подання, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Обґрунтовуючи підстави звернення до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, скаржник посилається на порушення господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 24.05.2016р. задоволено клопотання позивача про поновлення строку на подання касаційної скарги, відновлено строк на її подання, зазначена касаційна скарга прийнята до провадження та призначена до розгляду.

Ухвалами від 31.05.2016р. та 14.06.2016р. Вищий господарський суд України відкладав розгляд касаційної скарги.

В призначене судове засідання касаційної інстанції 21.06.2016р. позивач та відповідач уповноважених представників не направили.

Перевіривши правильність застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм процесуального та матеріального права, проаналізувавши доводи з цього приводу, викладені в касаційній скарзі, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Алсен" підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як було встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, 22.01.2014р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Алсен" (перевізник) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (експедитор) укладений договір №ДГ-2201/14 про організацію перевезень вантажів автомобільним транспортом, відповідно до умов якого перевізник на підставі письмових заявок від експедитора виконує транспортне перевезення вантажу шляхом залучення транспортних засобів належних перевізнику, у відповідності до умов даного договору і заявок.

22.01.2014р, перевізнику надійшла заявка №52/14 на перевезення вантажів автотранспортом за маршрутом м. Шатобріан (Франція) - м. Саверн (Франція) - н/п Ягодин (Волинська область) - м. Київ. Вартість перевезення склала 32728,94грн. Форма оплати - безготівкова, протягом 10 банківських днів після отримання оригіналів документів (рахунок, акт, договір, CMR), які за звичаями ділового обороту, що склалися в галузі вантажних перевезень, підтверджують належне виконання послуги та є підставою для здійснення оплати.

На підтвердження укладення договору перевезення №ДГ-2201/14 та на виконання вимоги ч. 3 ст. 909 ЦК України, сторонами складені коносаменти у вигляді міжнародних товаротранспортних накладних CMR А№0608990 та А№0608988. Будь-яких зауважень та застережень від відповідача та вантажоодержувача позивач не отримував, що підтверджується відміткою відповідальної особи вантажоодержуваяча в графі №24 накладних CMR, а також підписаним сторонами договором, Актом надання послуг №35 від 29.01.2014р.

Також судами зазначено, що 10 банківських днів, визначених для проведення оплати минули 11.03.2014р., тобто з 12.03.2014р. відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання у розмірі 32 728,94грн. З огляду на те, що 21.05.2014р. відповідач здійснив часткову оплату виконаного перевезення у сумі 2000грн. - сума заборгованості відповідача перед позивачем склала 30 728,94грн.

Вирішуючи спір у даній справі, господарські суди попередніх інстанцій обґрунтовано дійшли до висновку, що до спірних правовідносин слід застосовувати положення Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, до якої приєдналась Україна, оскільки застосування положень цієї Конвенції має пріоритет перед національним законодавством, а відповідно до ст. 926 ЦК України позовна давність, порядок пред'явлення позовів у спорах, пов'язаних з перевезеннями у закордонному сполученні, встановлюються міжнародними договорами України, транспортними кодексами (статутами).

Згідно з ч. 1 ст. 32 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів термін позовної давності для вимог, що випливають з перевезення, на яке поширюється ця Конвенція, встановлюється в один рік. Однак, у випадку навмисного правопорушення або такого неналежного виконання обов'язків, яке згідно законодавства, що застосовується судом або арбітражем, який розглядає справу, прирівнюється до навмисного правопорушення, термін позовної давності встановлюється в три роки.

Відповідно до п. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), як це визначено ст. 610 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 218 ГК України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 226 ГК України, сторона, яка порушила своє зобов'язання або напевно знає, що порушить його при настанні строку виконання, повинна невідкладно повідомити про це другу сторону. У протилежному випадку ця сторона позбавляється права посилатися на невжиття другою стороною заходів щодо запобігання збиткам та вимагати відповідного зменшення розміру збитків.

Залишаючи без змін судове рішення місцевого господарського суду, апеляційна інстанція зазначила, що відповідачем доведено вжиття залежних від нього заходів для виконання своїх зобов'язань, посилаючись при цьому на відсутність вимог чи претензій позивача відповідачу, від відповіді на які останній ухилявся.

Разом з цим, судами не було з'ясовано чи повідомляв відповідач позивача про наявність перешкод чи неможливість виконання своїх зобов'язань, як це передбачено п. 7.2 договору.

Крім того, судами також зазначено, що відповідач діяв у спірних правовідносинах за рахунок ТОВ "Контракт Україна ЛТД", а саме платежів останнього, які останній повинен був сплачувати відповідачу для організації перевезень, в тому числі оплату послуг перевізника (позивача) та винагороди експедитору.

Разом з цим, судами не було надано оцінки умовам договору про організацію перевезень вантажів автомобільним транспортом від 22.01.2014р. №ДГ-2201/14 щодо проведення розрахунків.

Крім того, поза увагою судів залишились приписи ст.ст. 617 ЦК України та 218 ГК України, відповідно до яких порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання (невиконання, неналежне виконання).

Тобто, спір вирішено при недостатньому дослідженні фактичних обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, та ненаданні цим обставинам відповідної правової оцінки.

Встановлені судами обставини не дають змоги дійти однозначного висновку про те, що до спірних правовідносин у відповідності до ч. 1 ст. 32 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів підлягає застосуванню позовна давність тривалістю в один рік.

Відповідно до пунктів 1, 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази (ч. 2 ст. 1117 ГПК України).

Відповідно до п. 3 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції і передати справу на новий розгляд.

За таких обставин, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судові акти попередніх інстанцій - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до місцевого господарського суду.

При новому розгляді справи суду необхідно врахувати викладене, вжити всі передбачені законом засоби для всебічного, повного і об'єктивного встановлення обставин справи (у тому числі з'ясувати фактичні обставини щодо всіх складових, на яких базується застосування ч. 1 ст. 32 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів), перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, дати їм належну юридичну оцінку, і в залежності від встановлених обставин вирішити спір у відповідності з нормами чинного законодавства, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, з ухваленням законного й обґрунтованого судового рішення.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119-11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Алсен" - частково задовольнити.

Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 24.02.2016р. та рішення господарського суду Харківської області від 22.12.2015р. у справі №922/5651/15 - скасувати, а справу передати на новий розгляд до господарського суду Харківської області.

Головуючий суддя (доповідач) І.В. Алєєва
Суддя Т.Б. Дроботова
Суддя Л.І. Рогач