ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2016 Справа № 904/435/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Паруснікова Ю.Б. - доповідач;

суддів: Білецької Л.М., Верхогляд Т.А.

при секретарі судового засідання: Саланжій Т.Ю.

за участю представників сторін учасників судового процесу:

від прокурора: Мамаєва Є.М., посвідчення № 001440 від 27.08.2012;

від позивача: ОСОБА_1 представник, довіреність № 24/16 від 06.01.2016;

від відповідача: ОСОБА_2 представник, довіреність б/н від 21.04.2016;

ОСОБА_3 представник, довіреність № 4 від 22.02.2016;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника прокурора Дніпропетровської області на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 07.04.2016 по справі № 904/435/16 (суддя Мельниченко І.Ф.)

за позовом Павлоградської місцевої прокуратури, м. Павлоград, Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Відділу освіти Павлоградської районної державної адміністрації, м. Павлоград, Дніпропетровської області

до відповідача ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю «Лерс», м. Павлоград, Дніпропетровської області

про розірвання договору оренди, виселення та стягнення заборгованості з орендної плати в сумі 423043,37 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 07.04.2016 виселено ТОВ «Лерс» з нежитлового приміщення площею 287,8 м2, розміщеного за адресою: Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Радянська, 53, що знаходиться на балансі Відділу освіти Павлоградської районної державної адміністрації.

Стягнуто з ТОВ «Лерс» на користь Відділу освіти Павлоградської районної державної адміністрації 1378,00 грн. судового збору.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 18.05.2016 (суддя Мельниченко І.Ф.) виправлено описку в абзаці другому резолютивної частини рішення та викладено його в новій редакції: «Стягнути з ТОВ «Лерс» на користь прокуратури Дніпропетровської області 1378,00 грн. судового збору».

В решті позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги (виселивши відповідача та відмовивши у розірванні договору, стягненні заборгованості з орендної плати та пені) місцевий господарський суд мотивував своє рішення тим, що договір оренди, який є предметом спору у даній справі, укладений між сторонами строком більш ніж три роки, а тому у відповідності до ст. 793 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) повинен бути нотаріально посвідченим. Недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору в силу ч. 1 ст. 220 ЦК України тягне за собою нікчемність такого договору.

Судом встановлено, що договір оренди нежитлового приміщення № 254 від 17.09.2012 є недійсним з моменту його вчинення сторонами.

Не погоджуючись з рішенням, прокурор звернувся до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.

Апеляційна скарга прокурора мотивована прийняттям судом рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на неправомірність відмови судом в задоволенні частини позовних вимог прокурора, не наданні судом належної оцінки усім обставинам справи, що призвело до передчасності висновку про часткове задоволення позову.

Зокрема, прокурор з посиланням на ч. 3 ст. 207 Господарського кодексу України (далі - ГК України) вважає, що суд дійшов хибного висновку про нікчемність правочину з моменту його укладення, оскільки його слід було визнавати недійсним і припинити його на майбутнє.

З урахуванням вищезазначеного прокурор просить колегію суддів скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 13.05.2016 апеляційну скаргу прийнято до провадження і призначено до розгляду у судовому засіданні на 02.06.2016.

02.06.2016 на адресу Дніпропетровського апеляційного господарського суду від представника відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить оскаржуване рішення залиши без змін, а скаргу без задоволення.

02.06.2016 у судовому засіданні оголошено перерву до 23.06.2016.

23.06.2016 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення представника позивача, судова колегія вважає, що рішення господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 17.09.2012 між Відділом освіти Павлоградської районної державної адміністрації, (орендодавцем) та ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю «Лерс» (орендарем) укладено договір на оренду нежитлового приміщення № 254 (далі - договір), згідно якого (п. 1.) орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне володіння та користування нежитлові приміщення за адресою: м. Павлоград, вул. Радянська, 53 корисною площею 168,9 кв.м. загальною площею 287,8 кв.м., яке знаходиться на балансі орендодавця. Вартість приміщень згідно експертної оцінки - 389228,00 грн.

Згідно п. 3.1. договору орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої рішенням районної ради з урахуванням індексу інфляції. Щомісячна орендна плата, на момент укладення договору становить 3243,57 грн.

З урахуванням змін, внесених додатковою угодою № 3 до договору, орендна плата перераховується орендарем за кожний місяць згідно наданого рахунку до 30 числа поточного місяця ( п. 3.2. договору).

Відповідно до п. 4.2. договору, орендар зобовязаний своєчасно і в повному обсязі вносити орендну плату та відшкодування за витрачену електроенергію та інше комунальне обслуговування згідно умов цього договору та наданого орендодавцем рахунку (п. 4.2. договору).

Згідно п. 9.1. цей договір діє з 17.09.2012 по 01.09.2017.

Договір укладено в простій письмовій формі без нотаріального посвідчення та державної реєстрації.

17.09.2012 між орендодавцем та орендарем підписано Акт прийому-передачі приміщення в оренду. Акт підписано та скріплено печатками підприємств без зауважень (а. с. 22).

Підставою виникнення позову в даній справі є невиконання відповідачем обовязку щодо своєчасного здійснення розрахунків (орендної плати), у звязку з чим у відповідача виникла заборгованість з орендної плати за період з липня по грудень 2015 року у сумі 33547,98 грн., яку прокурор просить стягнути з відповідача. Крім того, у звязку з істотним порушенням відповідачем умов договору щодо внесення орендної плати, прокурор також просить розірвати договір оренди, та виселити ТОВ «Лерс» з нежитлового приміщення, площею 287,8 кв. м., розміщеного за адресою: Дніпропетровська обл., м. Павлоград, вул. Радянська, 53.

Задовольняючи частково позовні вимоги та відмовляючи у задоволенні позову прокурора про розірвання договору, стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати та пені місцевий господарський суд виходив з того, що договір оренди нежитлового приміщення є недійсним з моменту його вчинення сторонами, а тому відсутніми є правові підстави для стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати та пені, яка є похідною від суми основного боргу.

При цьому суд першої інстанції задовольнив позов прокурора в частині виселення відповідача з орендованого приміщення, оскільки останній займав його без достатніх на те правових підстав.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо необхідності відмови в позові в частині розірвання договору, стягнення заборгованості з орендної плати та пені з огляду на наступне.

Орендні відносини у сфері господарювання регулюються статтею 283 ГК України, відповідно до пункту 1 якої за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. Пунктом 6 цієї статті визначено, що до відносин оренди застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Так, відповідно до приписів ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобовязується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Сферу орендних відносин, предметом яких є державне та комунальне майно, врегульовує Закон України «Про оренду державного та комунального майна» від 10 квітня 1992 року № 2269-XII, який набрав чинності 02 червня 1992 року (надалі Закон № 2269-XII).

За загальним правилом, яке визначено в ст. 12 Закону № 2269-XII, договір оренди вважається укладеним з моменту досягнення домовленості з усіх істотних умов і підписання сторонами тексту договору.

Закон № 2269-XII не встановлює загальнообовязковості нотаріального посвідчення (нотаріальної форми) та державної реєстрації договору оренди державного та комунального майна.

Орендні відносини у сфері господарювання регулюються ст. 283 ГК України, відповідно до ч. 1 якої за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. Частиною 6 ст. 283 ГК України до відносин оренди застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобовязується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

З прийняттям ЦК України, що набрав чинності з 1 січня 2004, законодавцем впроваджено правовий механізм нотаріального посвідчення та державної реєстрації правочинів та нормами ст.ст. 793, 794 цього Кодексу встановлено обовязкове нотаріальне посвідчення та державну реєстрацію для договорів оренди будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладених строком на три роки і більше.

Враховуючи те, що ЦК України прийнятий пізніше Закону № 2269-XII, правові норми цього Кодексу щодо нотаріального посвідчення та державної реєстрації договорів оренди будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладених строком на три роки і більше, мають перевагу у застосуванні перед нормами Закону № 2269-XII, які вимагають лише додержання письмової форми договору державного та комунального майна.

У відповідності з ч. 1 ст. 209 та ч. 1 ст. 210 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Зі змісту ч. 3 ст. 640 цього Кодексу (в редакції на момент підписання договору) вбачається, що договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Як вбачається з матеріалів справи, строк дії договору оренди встановлено сторонами з 17.09.2012 по 01.09.2017, тобто більше, ніж три роки.

Сторонами не спростовано факт відсутності нотаріального посвідчення і державної реєстрації спірного договору оренди.

Таким чином, оскільки договір оренди в порушення вимог ст. ст. 793, 794 ЦК України (в редакції на момент підписання договору) не був нотаріально посвідчений та не пройшов державної реєстрації то він є неукладеним.

Отже в задоволенні позовних вимог щодо розірвання спірного договору слід відмовити, оскільки не може бути розірваним договір, який не вчинений.

Аналогічної правової позиції дотримується ВГСУ (постанова від 12.07.2012 по справі № 5024/2245/2011).

За умови неукладеності договору з підстав наведених вище, відсутні підстави для задоволенні позову також в частині стягнення заборгованості з орендної плати та пені.

При цьому суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги в частині виселення відповідача зі спірного приміщення, оскільки за умови не укладення договору оренди, у відповідача відсутні підстави знаходження у спірному приміщенні.

Доводи апелянта спростовуються вищевикладеним, а тому не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Дніпропетровської області залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 07.04.2016 по справі № 904/435/16 залишити без змін.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови підписано 29.06.2016.

Головуючий Ю.Б. Парусніков

Судді: Л.М. Білецька

ОСОБА_5