ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

29.06.2016 Справа № 920/546/16

Господарський суд Сумської області у складі судді Заєць С. В., розглянувши матеріали справи

за позовом: Товариство з обмеженою відповідальністю «Сумигаз збут», м. Суми

до відповідача: Дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії «Хліб

України «Роменський комбінат хлібопродуктів», м. Ромни,

Сумська область

про стягнення 47058 грн. 06 коп.

Представники сторін:

Від позивача ОСОБА_1 (довіреність від 23.03.2016 № 83),

Від відповідача ОСОБА_2 (довіреність від 10.05.2016 № 106),

При секретарі судового засідання Сугоняко Н. В.

Суть спору: позивач подав заяву, в якій просить суд стягнути з відповідача на свою користь 47058 грн. 06 коп. заборгованості за отриманий природний газ, відповідно до укладеного між сторонами договору на постачання газу для потреб не побутових споживачів № DP016 від 29.01.2016 за січень, березень 2016 року, а також судовий збір.

Відповідач у відзиві № 127 від 22.06.2016 на позовну заяву, проти задоволення позову заперечує, посилаючись на те, що розгляд даного позову повинен здійснюватися в межах справи про банкрутство за участю розпорядника майном, оскільки останній в даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази по справі, зокрема поставити питання про визнання недійсним укладеного правочину (договору).

29.06.2016 представником відповідача надано суду клопотання про залучення третьої особи , яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору від 29.06.2016 за № 128, відповідно до якого просить залучити до розгляду справи № 920/546/16 на стороні відповідача розпорядника майном дочірнього підприємства державної акціонерної компанії «Хліб України» «Роменський комбінат хлібопродуктів» - арбітражного керуючого ОСОБА_3 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. В обґрунтування даного клопотання зазначив, що Ухвалою господарського суду Сумської області від 16.10.2014 про порушення провадження у справі № 920/1630/14 про банкрутство ДП ДАК «Хліб України» «Роменський комбінат хлібопродуктів», розпорядником майна призначено арбітражного керуючого ОСОБА_3 Згідно ст. 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», правочини (договори) або майнові дії боржника, які були вчинені боржником після порушення справи про банкрутство або протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство, можуть бути відповідно визнані недійсними або спростовані господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство. При цьому зазначає, що на день розгляду справи № 920/546/16 позивачем не доведено факт дійсності правочину (договору) № DР016 від 29.01.2016 на постачання природного газу укладеного між дочірнім підприємством державної акціонерної компанії «Хліб України» «Роменський комбінат хлібопродуктів» та товариством з обмеженою відповідальністю «СУМИГАЗ ЗБУТ».

29.06.2016 позивачем надано письмове правове обґрунтування позиції по справі № 1299 від 24.06.2016 відповідно до якого позивач зазначає, що договір № DР016 на постачання природного газу для потреб не побутових споживачів від 29.01.2016, підписаний повноважними представниками сторін, зокрема з боку відповідача директором - ОСОБА_4 та скріплений печаткою підприємства, є дійсним та прийнятим до виконання, про що свідчить часткова оплата за поставлений природний газ. Його недійсність у судовому порядку не визнавалась. Стосовно підсудності справи зазначає, що судом, у проваджені якого перебуває справа про банкрутство № 920/1630/14 є господарський суд Сумської області, та зазначає , що правила виключної підсудності позивачем дотримано.

Представник позивача в судовому засіданні 29.06.2016 позовні вимоги підтримала в повному обсязі, зазначаючи, що предметом даного розгляду є стягнення заборгованості за спожитий газ, а не визнання договору не дійсним, як зазначає відповідач, крім того щодо залучення третьою особою розпорядника майна зауважила, що відповідно до приписів Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачено, що призначення розпорядника майна не є підставою для припинення повноважень керівника чи органу управління боржника, присутність розпорядника майном відповідача в судових засіданнях чи подання ним доказів чинним законодавством України не обмежена.

Представник відповідача в судовому засіданні 29.06.2016 проти задоволення позову заперечував, обґрунтовуючи свою позицію тим, що позивачем не доведено факту дійсності правочину договору № DР016 на постачання природного газу для потреб не побутових споживачів від 29.01.2016, також наполягав на задоволенні клопотання про залучення розпорядника майном до участі у справу в якості третьої особи. В свою чергу зазначив, що зустрічного позову про визнання договору не дійсним ним не подано, доказів визнання недійсним спірного договору в судовому порядку не надав.

Клопотань щодо надання додаткових доказів чи клопотань для розгляду даної справи сторонами заявлено не було.

Таким чином, враховуючи достатність часу, наданого позивачу та відповідачу для підготовки до судового засідання та надання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принцип змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені п. 4 ч.3 ст. 129 Конституції України, ст. 43 та ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив:

29 січня 2016 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Сумигаз збут» (позивач) та дочірнім підприємством державної акціонерної компанії «Хліб України» «Роменський комбінат хлібопродуктів» (відповідач) укладено договір про постачання природного газу для потреб не побутових споживачів № DР016.

Відповідно до п. 1.1 договору позивач зобовязується передати у власність відповідача у 2016 році природний газ, а останній, в свою чергу, прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені договором.

Згідно з п. 2.9 договору визначення (звіряння) фактичного обсягу поставленого (спожитого) природного газу між сторонами здійснюється в наступному порядку:

За підсумками розрахункового періоду споживач до 05 числа місяця наступного за розрахунковим зобовязаний надати постачальнику копію відповідного акта про фактичний обсяг розподіленого (протранспортованого) природного газу споживачу за розрахунковий період. На підставі отриманих від споживача даних постачальник протягом трьох робочих днів готує два примірника акту приймання-передачі природного газу за розрахунковий період підписаних уповноваженим представником постачальника. Споживач протягом двох днів з дати одержання акта приймання передачі газу зобовязується повернути постачальнику один примірник оригіналу акту приймання-передачі газу, підписаний уповноваженим представником споживача та скріплений печаткою споживача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта приймання-передачі газу ( п.п 2.9.1, 2.9.2, 2.9.3 договору).

Пунктами 3.2., 3.3 договору передбачено, що ціна газу становить 6576,00 грн. за 1000 куб м., крім того ПДВ 1315,20 грн., всього з ПДВ 7891,20 грн. Ціна зазначена в п. 3.2 договору може змінюватися протягом дії договору. Зміна ціни узгоджується шляхом підписання додаткової угоди до цього договору.

Відповідно до п. 3.4. договору сторони домовилися, що ціна газу, розрахована відповідно до пунктів 3.2 та 3.3 цього договору застосовується сторонами при складанні актів приймання-передачі газу та розрахунках за цим договором.

Факт передачі позивачем та прийняття відповідачем природного газу у січні 2016 року та березні 2016 року, відповідно до укладеного між сторонами договору підтверджується матеріалами справи, а саме наступними актами приймання-передачі природного газу

- акт № СМЗ00001529 від 31 січня 2016 на суму 86661 грн. 16 коп.;

- акт № СМЗ00005508 від 31 березня 2016 на суму 30396 грн. 90 коп., (а. с.14- 15), всього на загальну суму 117 058 грн. 06 коп.

Вищезазначені акти підписані уповноваженими представниками обох сторін та скріплені печатками підприємств сторін договору.

Згідно з п. 4.2.3. договору остаточний розрахунок по оплаті місячної вартості здійснюється до 10 числа місяця, наступного за місяцем постачання газу.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання та всупереч умовам укладеного між сторонами договору свої зобовязання належним чином не виконав, а за отриманий природний газ розрахувався не вчасно та не в повному обсязі, через, що заборгованість відповідача на день подачі позову за договором купівлі-продажу природного газу № НОМЕР_1 DР016 від 29.01.2016 становить 47058 грн. 06 коп.

Згідно зі статтями 526, 629 Цивільного кодексу України, пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України, зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що у певних умовах звичайно ставляться, одностороння відмова від зобовязання не допускається; договір є обовязковим для виконання сторонами.

Проте, в порушення умов укладеного договору та вимог статей 526, 629 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України, відповідач не розрахувався за наданий природний газ, чим порушив права та охоронювані законом інтереси позивача.

Згідно з положеннями статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 530 цього ж Кодексу, визначено, якщо в зобовязанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву та у судовому засіданні 29.06.2016 зазначив про недійсність, на його думку, укладеного між сторонами правочину, а саме договору про постачання природного газу для потреб не побутових споживачів № DР016. Посилаючись на те, що відповідно до ст. 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», правочини (договори) або майнові дії боржника, які були вчинені боржником після порушення справи про банкрутство або протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство, можуть бути відповідно визнанні недійсними або спростовані господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство. Доказів звернення з відповідною заявою в межах справи про банкрутство № 920 /1630/14 чи іншої справи представник відповідача суду не надав, зустрічний позов про визнання договору недійсним в межах даної справи також подано не було.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст. ст. 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов`язковим.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З огляду на викладене, суд не може погодитися з позицією відповідача враховуючи наступне:

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є, договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін,спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як вбачається з матеріалів справи, між ТОВ «Сумигаз збут» та ДП ДАК «Хліб України» «Роменський КХП» був укладений договір № DР016 на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів від 29.01.2016.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (ч.1 ст. 712 ЦК України).

Згідно приписів ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Отже, згідно зі ст. ст.173, 174 ЦК України, між Позивачем та Відповідачем виникло майново - господарське зобов'язання, в силу якого відповідач повинен оплатити отриманий товар, а Позивач має право вимагати від Відповідача виконання його обов'язку.

Статтею ст.692 Цивільного кодексу України унормовано, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Отже, із приписів ч.1 ст. 692 Цивільного Кодексу України випливає обов'язок відповідача оплатити товар після його прийняття та прийняття товаророзпорядчих документів на нього.

Враховуючи, що сторони підписали договір та акти приймання - передачі природного газу, які є первинними обліковими документами у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», і які відповідають вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, та фіксують факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, та є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Отже, договір № ОР016 на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів від 29.01.2016р., підписаний директором ДП ДАК «Хліб України» «Роменський КХП» - ОСОБА_4 та скріплений печаткою підприємства (), є дійсним та прийнятим до виконання, про що свідчать часткові оплати за поставлений природний газ. Його недійсність у судовому порядку не визнавалась.

Враховуючи наступне, суд вирішуючи спір у даній справі виходить з принципу презумпнції дійсності договору

Розглянувши матеріали справи та пояснення представників сторін, судом встановлено, що факт отримання відповідачем природного газу протягом січня, березня 2016 року підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, проте в порушення умов укладеного договору та вимог ст.ст. 526, 530 Цивільного кодексу України, відповідач не виконав передбачені договором зобов'язання щодо своєчасної та в повному обсязі наданих послуг у звязку з чим, його заборгованість перед позивачем складає 47058 грн. 06 коп., тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 47058 грн. 06 коп. заборгованості за отриманий природний газ, суд вважає обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Як свідчать матеріали справи, у відзиві від 22.06.2016 № 127 на позовну заяву відповідач зазначає, що розгляд даного позову підлягає розгляду у межах справи про банкрутство, а не в межах позовного провадження.

З даною позицією відповідача суд не погоджується враховуючи наступне:

Згідно ч. 4 ст. 10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі, спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Частина 4 ст. 10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» кореспондується з положеннями п. 7 ч. 1 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України та застосовується незалежно від суб'єктного складу сторін.

З матеріалів справи та пояснень сторін вбачається, що Ухвалою господарського суду Сумської області від 16.10.2014 порушено провадження у справі № 920/1630/14 про банкрутство ДП ДАК «Хліб України» «Роменський КХП» та введено процедуру розпорядження майном.

Отже, судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство № 920/1630/14 є господарський суд Сумської області, тобто правила виключної підсудності позивачем дотримано.

При детальному аналізі норм чинного законодавства суд приходить до висновку, що ані приписами ст.10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», ані приписами п.7 ч.1 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України не обмежують поняття «суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство» саме тим складом суду, який розглядає справу про банкрутство.

Крім того, положеннями Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» законодавцем введено класифікацію кредиторів, зокрема передбачено: конкурсних і забезпечених заставою кредиторів та кредиторів з поточними вимогами.

Відповідно до двох перших категорій ст. 22 вищезазначеного Закону передбачений порядок виявлення кредиторів та включення їх до реєстру вимог кредиторів. Відповідні заяви подаються зазначеними (зокрема конкурсними) кредиторами безпосередньо у справі про банкрутство.

Стосовно кредиторів з поточними вимогами, а це кредитори, вимоги яких виникли після порушення справи про банкрутство, згідно з абзацем четвертим частини восьмої статті 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» до визнання боржника банкрутом спори боржника з кредиторами, які мають будь-які (незалежно від характеру правовідносин) поточні вимоги до боржника, вирішуються шляхом їх розгляду у позовному провадженні господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

Враховуючи, що провадження у справі про банкрутство відносно відповідача порушено 16.10.2014, а зобов'язання за вимогами, заявленими в даній справі виникли за період січень, березень 2016, тобто після порушення провадження у справі про банкрутство і до визнання боржника банкрутом, тому вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за отриманий природний газ за період січень, березень 2016 року є поточними кредиторськими вимогами.

Зазначене відповідачє правовій позиції Вищого господарського суду України, викладеній у інформаційному листі ВГСУ від 28.03.2013 № 01-06/606/2013.

Відповідно до статті 4-1 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди вирішують господарські спори у порядку позовного провадження, передбаченому цим кодексом.

Господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (далі закон про банкрутство).

Форма судового процесу (у позовному провадженні чи у справі про банкрутство), визначається правовими підставами зазначеними у заяві, яка подається заявником.

Позивачем подана позовна заява, яка відповідає вимогам ст. 54-57 Господарського процесуального кодексу України та прийнята до розгляду в порядку ст. 12, 61, 64, 65 Господарського процесуального кодексу України, тому у суду відсутні правові підстави для відмови у прийнятті позовної заяви або повернення її без розгляду.

Окрім цього, відповідачем подано клопотання про залучення до розгляду даної справи на стороні відповідача розпорядника майна відповідача - дочірнього підприємства державної акціонерної компанії «Хліб України» «Роменський комбінат хлібопродуктів» - арбітражного керуючого ОСОБА_3, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Статтею 27 Господарського процесуального кодексу України передбачено можливість вступу у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора.

Як вже зазначалося вище, Ухвалою господарського суду Сумської області від 16.10.2014 порушено провадження у справі № 920/1630/14 про банкрутство відповідача - ДП ДАК «Хліб України» «Роменський КХП», введено процедуру розпорядження майном.

Відповідно до п.1 ст. 22 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» під розпорядженням майном розуміється система заходів щодо нагляду та контролю за управлінням і розпорядженням майном боржника з метою забезпечення збереження, ефективного використання майнових активів боржника, проведення аналізу його фінансового становища, а також визначення наступної оптимальної процедури (санації, мирової угоди чи ліквідації) для задоволення в повному обсязі або частково вимог кредиторів.

Пунктом 2 статті 4 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачено, що арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) з моменту винесення ухвали (постанови) про призначення його арбітражним керуючим (розпорядником майна, керуючим санацією, ліквідаторо) до моменту припинення здійснення ним повноважень прирівнюється до службової особи підприємства - боржника.

Пунктом 11 вищезазначеного Закону передбачено, що призначення розпорядника майна не є підставою для припинення повноважень керівника чи органу управління боржника.

Отже, проаналізувавши зазначене, суд приходить до висновку що розпорядник майна є особою, яка здійснює заходи щодо нагляду та контролю за управлінням і розпорядженням майном боржника з метою забезпечення збереження, ефективного використання майнових активів боржника, проведення аналізу його фінансового становища, в даному випадку ці дії стосуються діяльності відповідача.

Тобто він поряд з керівником підприємства боржника (відповідача в даному випадку) представляє інтереси підприємства в якості розпорядника майном, а не себе особисто, і як наслідок рішення з даного спору вплине не на його особисті права та обов'язки, а на права та обов'язки підприємства, інтереси якого він як розпорядник майна представляє та захищає, а це є безпосередньо відповідач у данній справі юридична особа ДП ДАК «Хліб України» «Роменський КХП».

Суд розцінює поданне відповідачем клопотання про залучення до участі у справу в якості третьої особи - розпорядника майном відповідача, зловживанням процесуальними правами.

Відповідна практика, спрямована на умисне затягування судового процесу, порушує права інших учасників судового процесу та суперечить вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку.

Виходячи з фактичних обставин даної справи, відповідно до ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 1779 грн. 68 коп. (при цьому зменшення розміру пені за рішенням суду не береться до уваги при розрахунку судового збору відповідно до п .2.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумигаз збут» (вул. Береста, буд. 21, м. Суми, ) на користь Дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії "Хліб України" "Роменський комбінат хлібопродуктів» (вул. Прокопенка, 10, м. Ромни, Сумська область, ) 47 058 грн. 06 коп. основної заборгованості, 1378 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування витрат зі сплати судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 04.07.2016.

Суддя ОСОБА_5