ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

21.06.2016 Справа № 907/216/16

за позовом публічного акціонерного товариства «УКРТРАНСГАЗ», м.Київ

до відповідача публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Закарпатгаз», м.Ужгород

про стягнення суми 2132737,56 грн.

Суддя О.В. Васьковський

Представники:

від позивача ОСОБА_1 - провідний юрисконсульт Закарпатського лінійно-виробничого управління магістральних газопроводів Філії "Управління магістральних газопроводів "ПРИКАРПАТТРАНСГАЗ" ПАТ "УКРТРАНСГАЗ"(дов.№4814 від 09.12.15)

від відповідача ОСОБА_2 начальник відділу управління правового супроводженняпроектів в Закарпатській області товариства з обмеженою відповідальністю «Регіональна газова компанія» (дов.№07/70д від 01.02.16)

СУТЬ СПОРУ: про стягнення заборгованості у сумі 2132737,56 грн., в т.ч. 1403115,87 грн.

основного боргу, 450739,89 грн. - пені, 35106,75 грн. - 3% річних, 105348,25 грн. - інфляційних втрат та 105348,25 грн. - 7% штрафу, згідно договору на транспортування

природного газу магістральними трубопроводами №/Н14 від 27.09.11.

Позивач просить задоволити позов, мотивуючи тим, що відповідач у встановлений в договорі строк не виконав договірні зобовязання по оплаті за транспортування та зберігання природного газу за договором на транспортування природного газу магістральними трубопроводами, внаслідок чого у нього виникла та рахується прострочена заборгованість у сумі 1403115,87 грн. У звязку з наведеним, позивач, керуючись ст.ст.536, 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача, крім основної суми боргу, суму 450739,89 грн. - пені, 35106,75 грн. - 3% річних, 105348,25 грн. - інфляційних втрат та 105348,25 грн. - 7% штрафу.

Відповідач у поданому 25.04.16 відзиві та додаткових поясненнях поданих 15.06.16 проти позову заперечує, наступним:

вартість послуг із транспортування природного газу у сумі 1402588,45 грн. підлягає відшкодуванню позивачу шляхом фінансування вказаної суми коштів із Державного бюджету на покриття видатків наданих споживачам пільг та субсидій; Державним бюджетом передбачено фінансування вказаної суми коштів на покриття послуг по транспортуванню ПАТ «УКРТРАНСГАЗ», шляхом проведення взаємних розрахунків суб'єктами взаєморозрахунків, в тому числі і суб'єктами ринку природного газу. Відповідач наводить доводи щодо відсутності вини у затримці зарахування коштів за послуги із транспортування природного газу, оскільки правовідносини, що виникли між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов'язання між сторонами договору в частині, яку держава буде компенсувати за рахунок коштів державного бюджету, регулюються нормами адміністративного, зокрема, бюджетного законодавств, а діючим законодавством регламентована процедура фінансування пільг/субсидій, яка передбачає виділення з Державного бюджету України грошових коштів, якими всі суб'єкти господарювання, що задіяні у формуванні послуги газопостачання (газовидобувні, газопостачальні, газотранспортні підприємства НАК Нафтогаз України), здійснюють між собою одноденні розрахунки по укладеним договорам;

стверджує, що в цій частині грошові зобов'язання між сторонами регулюються, в першу чергу, нормами спеціального законодавства України. Зокрема, Постановою Кабінету міністрів № 20 від 11.01.2005 року, Наказом Міністерства прямо передбачено, що позивач та відповідач у цій справі є учасниками розрахунків, які проводяться за рахунок коштів державного бюджету. Затяжний характер процедури розрахунків шляхом бюджетного фінансування соціально незахищених верств населення не залежить від волі газорозподільних/газопостачальних підприємств, оскільки внаслідок тривалої відсутності коштів за фактично надані населенню послуги, такі позбавлені можливості розрахуватися перед своїми кредиторами, в тому числі і за транспортування газу, тобто не залежало від волі віжповідача;

зазначає, що між сторонами, ТОВ Закарпатгаз Збут, Головним управлінням Державної казначейської служби України у Закарпатській області, Департаментом фінансів Закарпатської ОДА оформлено та підписано спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ за рахунок коштів загального фонду державного бюджету, яке підписане усіма сторонами спільного протокольного рішення 13.06.16 за №1671/у, в тому числі і НАК Нафтогаз України. Підписавши вказане спільне протокольне рішення, відповідач стверджує, що сторони у такий спосіб змінили порядок і спосіб замінили порядок і строк проведення розрахунків за надані послуги з транспортування природного газу, надані відповідно до договору від 27.09.11 №/Н14. Таким чином, доводить, що з огляду на особливості здійснення господарської діяльності у сфері газопостачання та законодавчо обумовлену специфіку взаємовідносин між суб'єктами, що здійснюють діяльність у цій сфері, відповідач не міг самостійно впливати на своєчасність розрахунків за транспортування природного газу, а тому відсутній склад правопорушення, що згідно зі ст.217 ГК України та ст.614 ЦК України, позбавляє позивача права вимагати застосовування заходів відповідальності, що передбачені п.6.3 договору. Крім того, вважає, що позивачем невірно розраховано індекс інфляції та неправомірно заявлено до стягнення 7% штрафу, у зв'язку з чим просить суд припинити провадження у справі в частині стягнення заборгованості у сумі 1403115,87 грн. та відмовити у решті позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, суд встановив:

Між Дочірньою компанією «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії Нафтогаз України правонаступником якої є Публічне акціонерне товариство "УКРТРАНСГАЗ" (відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців) (далі-позивач, газопостачальне підприємство) та публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Закарпатгаз», м.Ужгород (замовник за договором) укладено договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 27.09.11 №/Н14 (далі договір).

17.01.2013 року між сторонами підписано додаткову угоду № 1 до договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 27.09.2011 року № /Н14, у якій сторони погодили зміни та доповнення розділів 1,2,3,4,5,6,7,8,9,10, та 11 договору та виклали їх у редакції, яка наведена у додаткові угоді.

17.03.2014 року між сторонами підписано додаткову угоду № 2 до договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 27.09.2011 року № /Н14, в якій сторони погодили внести зміни до реквізитів газотранспортного підприємства

05.11.2014 року між сторонами підписано додаткову угоду № 3 до договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 27.09.2011 року № /Н14, в якій сторони погодили внести зміни до реквізитів газотранспортного підприємства (розділ 12 договору).

Згідно п. 1.1. договору газотранспортне підприємство зобов'язується надати замовнику послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу замовника від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення-газорозподільчих станцій (ГРС), а замовник зобов'язується внести плату за надані послуги з транспортування газу магістральними трубопроводами у розмірі, у строки та порядку, передбаченому умовами договору (із урахуванням доповнень та змін відповідно до додаткової угоди № 1).

Відповідно до пунктів 11.1, 11.2. договору, сторони погодили, що цей договір набирає чинності з дня його підписання сторонами, умови договору застосовуються до відносин сторін, які виникли до його укладення, а саме з 01.10.2011 року. Договір діє в частині транспортування газу до 31.12.2013 року, а в частині проведення розрахунків за надані газотранспортним підприємством послуги - до повного виконання замовником своїх зобов'язань за цим договором. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення терміну дії Договору жодною із Сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов. Усі зміни та доповнення до цього договору оформлюються письмово, підписуються уповноваженими особами та скріплюються печатками обох сторін

Річний плановий обсяг транспортування природного газу, замовника складає 577154,060 тис. куб. м., у тому числі по місяцях (пункт 1.2 договору).

Вартість фактично наданих Газотранспортним підприємством Замовнику послуг за звітний місяць визначається на підставі акта наданих послуг. Оплата послуг за транспортування природного газу здійснюється Замовником (крім Гарантованого постачальника) шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Газотранспортного підприємства на умовах 100 (ста) відсотків попередньої оплати за 10 (десять) днів до початку місяця, у якому буде здійснюватися транспортування газу.

Замовник самостійно визначає розмір суми платежу попередньої оплати як добуток тарифу та планового обсягу газу на відповідний місяць. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться Замовником до 20 (двадцятого) числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів (пункти 5.4-5.5 договору).

Як зазначає позивач, на виконання умов договору позивач надав у січні-червні 2015 році відповідачу послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу на загальну суму 9841710,52 грн. відповідно до актів наданих послуг, а саме :

- у січні 2015 року відповідно до акту наданих послуг № 01-15-/Н14 від 31.01.2016 року на суму3621918,66 грн.;

- у лютому 2015 року відповідно до акту наданих послуг № 02-15-/Н14 від 28.02.2015 року на суму 2900595,58 грн.;

- у березні 2015 року відповідно до акту наданих послуг № 03-15-/Н14 від 31.03.2016 року на суму 2270155,30 грн.;

- у квітні 2015 року відповідно до акту наданих послуг № 04-15-/Н14 від 30.04.2015 року на суму 636791,59 грн.;

- у травні 2015 року відповідно до акту наданих послуг № 05-15-/Н14 від 31.05.2015 року на суму 234103,01 грн.;

- у червні 2015 року на загальну суму 178146,38 грн., відповідно до акту наданих послуг № 06-15-/Н14 від 30.06.15.

Вищезазначені акт підписані обома сторонами та скріплені печатками.

Відповідно до пункту 5.1. договору, розрахунки за послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами здійснюються за тарифами, які встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики. Газотраспортне підприємство зобов'язується розміщувати інформацію про чинні тарифи на своєму офіційному веб-сайті та в засобах масової інформації.

Однак, відповідач своїх зобов'язань за договором у повному обсязі не виконав, здійснив часткову оплату наданих позивачем послуг з транспортування природного газу, частина яких була оплачена відповідачем із порушенням строків їх оплати, а інша частина залишилась не оплаченою, що за розрахунком позивача станом на час звернення із позовом становить суму у розмірі 1403115,87 грн. Вказані обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Дослідивши матеріали справи та подані сторонами докази, заслухавши доводи та пояснення представників сторін, суд дійшов наступних висновків.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договір та інші правочини та юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Згідно статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).

Статтею 265 Господарського кодексу України встановлено, що за договором поставки одна сторона - постачальник, зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки другій стороні - покупцеві, товар, а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар і сплатити за нього певну грошову суму. Договір укладається на розсуд сторін.

В силу приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Вказані норми, регулюють господарську дільність, кореспондуючись з положеннями частин 1, 7 статті 193 Господарського кодексу України.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (частина 2 статті 193 Господарського кодексу України).

У відповідності до ч.1 ст.174 ГК України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з: безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність; з акту управління господарською діяльністю; з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.;

Постановою Кабінету Міністрів України № 20 від 11.01.2005 року затверджено Порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій.

Відповідно до пунктів1 та 2 вказаної Постанови Кабінету Міністрів України від 25 лютого 2015 року № 64 "Про внесення змін до Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій", 1. Цей Порядок визначає механізм перерахування субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот; на надання пільг з послуг зв'язку, інших передбачених законодавством пільг (крім пільг на одержання ліків, зубопротезування, оплату електроенергії, природного і скрапленого газу на побутові потреби, твердого та рідкого пічного побутового палива, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот), на компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з відміною податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів та відповідним збільшенням ставок акцизного податку з пального і на компенсацію за пільговий проїзд окремих категорій громадян за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету рентної плати за користування надрами для видобування природного газу та газового конденсату, рентної плати за транзитне транспортування трубопроводами природного газу територією України, збору у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на природний газ для споживачів усіх форм власності (далі - субвенція).

Казначейство перераховує суми субвенцій на рахунки обласних бюджетів та бюджету м. Києва, відкриті в органах Казначейства, згідно з розписом державного бюджету в межах зобовязань місцевих бюджетів за видатками, зазначеними в пункті 1 цього Порядку.

Наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості, Міністерства фінансів України 03.08.2015 року № 493/688 затверджено Порядок проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію.

Відповідно до пунктів 1.1 -1.3 Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, цей Порядок визначає взаємовідносини між органами Державної казначейської служби України, департаментами фінансів обласних державних адміністрацій, Департаментом фінансів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - відповідні департаменти фінансів), Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України», ДП «Енергоринок» та іншими учасниками розрахунків за природний газ, теплопостачання та електроенергію, що проводяться відповідно до Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року № 20 (далі - Порядок).

Розрахунки, передбачені в пункті 1.1 цього розділу, проводяться за згодою сторін на підставі актів звіряння за нарахованими пільгами, субсидіями та компенсаціями населенню (далі - акти звіряння) або договорів, що визначають обсяг щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг) (далі - договори), і спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, форма якого наведена у додатку 1 до цього Порядку; спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію, форма якого наведена у додатку 2 до цього Порядку; спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію та природний газ, форма якого наведена у додатку 3 до цього Порядку.

Схеми розрахунків узгоджують відповідні департаменти фінансів спільно з постачальниками та/або транспортувальниками ресурсів (товарів, послуг). Відповідні органи Державної казначейської служби України (далі - органи Казначейства) контролюють проведення розрахунків від початку розрахунків до зарахування податків до Державного бюджету України або на рахунок в системі електронного адміністрування податку на додану вартість.

Згідно пункту 2.6. розпорядники коштів за рахунок отриманих субвенцій із загального фонду Державного бюджету України здійснюють розрахунки за природний газ, теплопостачання та електроенергію шляхом перерахування коштів на рахунки постачальників та/або транспортувальників ресурсів (товарів, послуг), відкриті в органах Казначейства, в разі проведення розрахунків за електроенергію - на поточні рахунки із спеціальним режимом використання енергопостачальників, відкриті в уповноваженому банку.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам та надання пільг, субсидій та компенсацій» від 11.01.2005 р. № 20 13.06.16 , в ході розгляду справи, між Головним управління Державної казначейської служби України в Закарпатській області (сторона 1), Департаментом фінансів Закарпатської обласної державної адміністрації (сторона 2), товариством з обмеженою відповідальністю "Закарпатгаз збут" (сторона 3), публічним акціонерним товариством "Закарпатгаз" (сторона 4), публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" (сторона 5) та національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (сторона остання) було укладено Спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання №1671/у на суму 1402588,45 грн.

Умовами пункту 2.2. вищевказаного спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків визначено, що державна казначейська служба України перераховує кошти загального фонду Державного бюджету України строни 1 у сумі 1402588,45 грн. з приміткою: "Постанова Уряду від 11.01.2005 року № 20".

Пункт 2.6. вищевказаного спільного протокольного рішення передбачено, що сторона 4 перераховує стороні 5 кошти у сумі 1402588,45 грн. у тому числі ПДВ 233464,74 грн. за транспортування природного газу за 2015 рік згідно з договором від 27.09.2011 року № /Н14 із записом у графі "призначення платежу": "Постанова Уряду від 11.01.2005 року, № 20, дата і номер спільного протокольного рішення, за транспортування природного газу за 2015 рік, договір від 27.09.2011 року № /Н14, у тому числі ПДВ /Н14 грн.".

Як вбачається із матеріалів справи, вищезазначене спільне протокольне рішення було підписано стороною 1, стороною 2, стороною З, стороною 4, стороною 5. Підписання, у тому числі сторонами договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/Н14 від 27.09.11., спільного протокольного рішення, свідчить про виникнення нового зобов'язання у частині розрахунків за вказаним договором. Тому на даний час, за цим договором, виконання грошового зобовязання не є простроченим, та не підпадає під визнанчення порушенням зобов'язання, згідно статті 610 Цивільного кодексу України, яким є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Отже, суд, дослідивши надані документи вважає за необхідне провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу у розмірі -1403115,87 грн. припинити, на підставі пункту 1-1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України, через відсутність предмету спору.

Щодо заявлених позовних вимог про стягнення із відповідача пеню у сумі 450739,89 грн., 35106,75 грн. - 3% річних, 105348,25 грн. - інфляційних втрат, відповідно до пункту 7.3. договору та частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України та доданого позивачем до матеріалів справи розрахунку суд зазначає наступне.

13.06.16 , в ході розгляду справи, між Головним управління Державної казначейської служби України в Закарпатській області (сторона 1), Департаментом фінансів Закарпатської обласної державної адміністрації (сторона 2), товариством з обмеженою відповідальністю "Закарпатгаз збут" (сторона 3), публічним акціонерним товариством "Закарпатгаз" (сторона 4), публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" (сторона 5) та національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (сторона остання) було укладено Спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання №1671/у на суму 1402588,45 грн.

Відповідно до пункту 1 предметом спільного протокольного рішення є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до постанови кабінету міністрів України від 11.01.2005 року № 20 "Про затвердження порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій.

Умовами розділу 2 вказаного спільного протокольного рішення визначено порядок проведення взаєморозрахунків.

Таким чином, з огляду на характер та правову природу правовідносин, що склалися між сторонами у справі, у даному випадку норма статті 231 Господарського кодексу України, застосуванню не підлягає, оскільки між сторонами виникли нові правовідносини, нове зобовязання, яке в силу умов визначених сторонами згідно спільного протокольного рішення не вважається простроченим..

Разом з тим, суд бере до уваги також наступне. Відповідачем вжито усіх залежних від нього заходів щодо належного виконання грошового зобов'язання в частині погашення заборгованості перед позивачем за спожитий у відповідності до договору № /Н14 на транспортування природного газу магістральними трубопроводами у 2015 році.

З огляду на особливості здійснення господарської діяльності у сфері теплопостачання та законодавчо обумовлену специфіку взаємовідносин між суб'єктами, що здійснюють господарську діяльність у цій сфері, відповідач не міг самостійно впливати на своєчасність розрахунків за транспортування природного газу, у зв'язку з чим вина відповідача з прострочення і платежів за спірним договором відсутня, а отже і відсутній склад правопорушення, що згідно зі статтею 217 Господарського кодексу України та статтею 614 Цивільного кодексу України, що позбавляє позивача права застосовувати до боржника заходи відповідальності, передбачені пунктом 6.3. договору та у свою чергу потягло відсутність підстав для застосування наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 23.09.2014 року у справі №5011-35/1271-2012; від 01.07.2015 року у справі №924/1230/14; від 09.09.2014 року у справі № 5011-1/11043-2012-42/528-2012, №5011-35/1272-2012-42/527-2012 року, та постанові Вищого господарського суду України від 26.03.2015 року у справі № 924/1808/14.

Щодо нарахованих позивачем відповідачу 138426,81 грн. штрафу відповідно до частин 2 статті 231 Господарського кодексу України, суд констатує наступне.

Відповідно до вимог частини 2 статі 231 Господарського кодексу України у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Аналіз наведеної норми матеріального права дає підстави для висновку, що застосування до боржника, який порушив господарське зобов'язання, вказаних санкцій можливо за сукупності таких умов: якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачено договором або законом; якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки; якщо допущено прострочення виконання негрошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу.

Відповідно до пункту 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» господарським судам необхідно мати на увазі, що штрафні санкції, передбачені абзацом 3 частини 2 статті 231 ГК України, застосовується за допущене прострочення виконання лише не грошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товару, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких й вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафних санкцій.

Тому, враховуючи вищенаведене, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог позивача в частині заявлених до стягнення з відповідача суми 138426,81 грн. - штрафу, суми 450739,89 грн. - пені, 35106,75 грн. - 3% річних, 105348,25 грн. - інфляційних втрат.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Позовні вимоги позивачем належним чином не обґрунтовані та недоведені відповідно з вимогами ст.ст. 32, 33, 34 ГПК України. Відповідачем надано належні та допустимі докази щодо підтвердження обставин відсутності складу господарського правопорушення.

Таким чином, враховуючи обставини справи та встановлений факт відсутності предмету спору у частині позовних щодо стягнення з відповідача суми 1403115,87 грн. основного боргу, відтак провадження у вказаній частині позовних вимог підлягає припиненню, у відповідності до пункту 1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

З огляду на наведене, у задоволенні позовних вимог позивача про стягнення з відповідача суми 450739,89 грн. - пені, 35106,75 грн. - 3% річних, 105348,25 грн. - інфляційних втрат та 105348,25 грн. - 7% штрафу, згідно договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/Н14 від 27.09.11 належить відмовити повністю.

Судові витрати підлягають розподілу у відповідності зі ст.49 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 1, 15, 22, 32, 33, 34, 43, 49, 77, 81, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

у задоволенні позову відмовити.

У частині позовних щодо стягнення з відповідача суми 1403115,87 грн. основного боргу провадження у справі припинити.

В решті позовних вимог позивача про стягнення з відповідача суми 450739,89 грн. - пені, 35106,75 грн. - 3% річних, 105348,25 грн. - інфляційних втрат та 105348,25 грн. - 7% штрафу відмовити повністю

Рішення суду набирає законної сили і підлягає обовязковому виконанню на території України в порядку ст.85 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.В. Васьковський