ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" липня 2016 р.Справа № 922/1358/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Добрелі Н.С.

при секретарі судового засідання Сланова М.Ю.

розглянувши справу

за позовом Дочірньої компанії "Газ України" НАК "Нафтогаз України", м. Київ
до Комунального підприємства теплових мереж Харківського району Харківської РДА
про стягнення 2348813,15 грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, за довіреністю № 175/16 від 27.04.2016 року.

відповідача - ОСОБА_2, за довіреністю № 32/17 від 12.01.2016 року.

ВСТАНОВИВ:

Дочірня компанія "Газ України" НАК "Нафтогаз України" звернулась до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Комунального підприємства теплових мереж Харківського району Харківської РДА про стягнення заборгованості за неналежне виконання умов договору про реструктуризацію заборгованості № 14/12-258 від 31.05.2012 року щодо вчасного погашення боргу, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача 1131743,76 грн. боргу за період з 07.2014 року по 03.2016 року, 161257,75 грн. пені, 45269,76 грн. штрафу, 304385,18 грн. інфляційних втрат (за період з травня 2012 року по жовтень 2013 року), 218157,08 грн. інфляційних втрат (за період з листопада 2013 року по червень 2014 року), 212175,01 грн. 3% річних (за період з липня 2012 року по березень 2016 року), 35039,76 грн. 3% річних (за період з 23.11.2013 року по 21.04.2016 року), 21883,83 грн. 3% річних (за період з 12.08.2014 року по 21.04.2016 року) та 30267,03 грн. 3% річних (за період з 01.08.2014 року по 21.04.2016 року).

Ухвалою господарського суду Харківської області від 28.04.2016 року було прийнято вказану позовну заяву, порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 16.05.2016 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 13.05.2016 року представник відповідача надав клопотання про відкладення розгляду справи (вх. № 15564) з метою надання часу для підготовки заперечень по справі.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 16.05.2016 року розгляд справи було відкладено на 06.06.2016 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 03.06.2016 року від представника відповідача супровідним листом (вх. № 18466) надійшли документи для долучення до матеріалів справи.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 03.06.2016 року від відповідача надійшов відзив (вх. № 18467) з додатками на позов. У своєму відзиві відповідач визнав позов в частині стягнення основної суми боргу та просив зменшити розмір штрафних санкцій.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 03.06.2016 року від відповідача надійшло клопотання (вх. № 18468) з додатками про зменшення розміру пені та штрафу.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 06.06.2016 року розгляд справи було відкладено на 21.06.2016 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 21.06.2016 року від позивача надійшла заява (вх. № 20245) про збільшення розміру позовних вимог, в якій позивач просить суд стягнути з відповідача 1131743,76 грн. основного боргу, 161257,75 грн. пені, 45269,76 грн. штрафу, інфляційних втрат в сумі 405316,60 грн. за період з жовтня 2013 року по березень 2016 року, 270795,04 грн. інфляційних втрат за період з липня 2014 року по березень 2016 року, інфляційних втрат в сумі 247239,62 грн. за період з серпня 2014 року по березень 2016 року, 35039,76 грн. 3% річних за період з 23.11.2013 року по 21.04.2016 року, 21883,83 грн. 3% річних за період з 12.08.2014 року по 21.04.2016 року, 3% річних в сумі 30267,03 грн. за період з 01.08.2014 року по 21.04.2016 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 21.06.2016 року від представника позивача та представника відповідача надійшло клопотання (вх. № 20359/16) про продовження строку розгляду справи за межами двомісячного строку, встановленого ст. 69 ГПК України.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 21.06.2016 року від позивача надійшли заперечення (вх. № 20246) на відзив на позовну заяву та клопотання про зменшення пені та штрафу.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 21.06.2016 року розгляд справи було відкладено на 04.07.2016 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 01.07.2016 року представник відповідача надав відзив на заяву про збільшення позовних вимог (вх. № 21456).

Представник позивача в судовому засіданні 04.07.2016 року підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити, проти клопотання відповідача про зменшення розміру пені та штрафу заперечував.

Представник відповідача в судовому засіданні 04.07.2016 року визнав основну заборгованість, частково заперечував проти стягнення 3% річних та інфляційних втрат, підтримав клопотання про зменшення суми пені та штрафу.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

Між дочірньою компанією "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (кредитор) та Комунальним підприємством теплових мереж Харківського району Харківської РДА (боржник) 31 травня 2012 року було укладено Договір про реструктуризацію заборгованості №14/12-258, відповідно до п. 1.1. якого кредитор та боржник домовилися про розстрочення заборгованості у вигляді основного боргу, що виник у Боржника за Договором поставки природного газу №06/10-1034 ТЕ-31 від 14.10.2010 року. Загальна сума основного боргу, що підлягає реструктуризації складає 4526974,79 грн.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками та діє до 30 квітня 2019 року, а в частині виконання зобов`язань за договором - до їх повного здійснення (п.5.1. договору).

Згідно до умов договору про реструктуризацію заборгованості боржник зобов`язався сплатити в повному обсязі суму основного боргу, шляхом сплати зобов`язання частинами відповідно до графіку погашення заборгованості. Грошові кошти по платежах поточного місяця згідно з графіком повинні надходити від боржника на рахунок кредитора в сумі, визначеній цим графіком, не пізніше останнього числа місяця, в якому платіж підлягає виконанню (п.2.2. Договору).

За змістом п.2.3. договору зобов`язання боржника по сплаті чергового платежу вважаються виконаними за умови надходження на рахунок кредитора грошових коштів в термін та сумі, встановлених у п.2.2. цього Договору на відповідний місяць.

Як слідує з позовної заяви, відповідач свої зобов'язання за Договором належним чином не виконував, а саме станом момент звернення позивача із даним позовом до суду сума боргу Комунального підприємства теплових мереж Харківського району Харківської РДА становить 1131743,76 грн. за період з 07.2014 року по 03.2016 року, що також не заперечується представником відповідача.

У зв`язку з викладеним, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 1131743,76 грн. основного боргу, 161257,75 грн. пені, 45269,76 грн. штрафу, інфляційних втрат в сумі 405316,60 грн. за період з жовтня 2013 року по березень 2016 року, 270795,04 грн. інфляційних втрат за період з липня 2014 року по березень 2016 року, інфляційних втрат в сумі 247239,62 грн. за період з серпня 2014 року по березень 2016 року, 35039,76 грн. 3% річних за період з 23.11.2013 року по 21.04.2016 року, 21883,83 грн. 3% річних за період з 12.08.2014 року по 21.04.2016 року, 3% річних в сумі 30267,03 грн. за період з 01.08.2014 року по 21.04.2016 року.

Надаючи правову кваліфікацію доказам, які надані сторонами та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договір та інші правочини та юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

У відповідності із ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт господарювання (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вичинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкту (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язків.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч.7 ст.179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 525-526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається. Зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи вимоги ст. 526 Цивільного кодексу України відповідно до якої зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, а також приймаючи до уваги те, що відповідач визнає суму боргу та не надає доказів її погашення, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення боргу в розмірі 1131743,76 грн. є обґрунтованими, такими, що не спростовані відповідачем, у зв'язку з чим підлягають задоволенню в повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було нараховано відповідачу 3% річних за період з 23.11.2013 року по 21.04.2016 року в сумі 35039,76 грн. та інфляційні втрати за період з жовтня 2013 року по березень 2016 року в сумі 405316,60 грн. за не виконання рішення господарського суду Харківської області від 15.01.2014 року по справі № 922/4866/13, яким було стягнуто суму заборгованості за спірним договором за період з травня 2012 року по жовтень 2013 року.

Крім того, позивачем було нараховано відповідачу 3% річних за період з 12.08.2014 року по 21.04.2016 року в сумі 21883,83 грн. та інфляційні втрати за період з липня 2014 року по березень 2016 року в сумі 270795,04 грн. за не виконання рішення господарського суду Харківської області від 08.10.2014 року по справі № 922/3427/14, яким було стягнуто суму заборгованості за спірним договором за період з листопада 2013 року по червень 2014 року.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України).

Отже, виконання своїх зобов'язань за договором відповідачем, яке виконано боржником з порушенням строків, не припиняє зобовязальних правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, на які заборгованість за грошовим зобов'язанням підвищена в порядку індексації, а також процентів річних від простроченої суми за невиконання грошового зобов'язання, зокрема, за період прострочення платежу.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Також, позивачем було нараховано відповідачу 3% річних в сумі 30267,03 грн. за період з 01.08.2014 року по 21.04.2016 року та інфляційні втрати в сумі 247239,62 грн. за період з серпня 2014 року по березень 2016 року за зобов`язання, що виникли в період з липня 2014 року по березень 2016 року.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідач заперечує проти розрахунку, наданого позивачем та вказує, що останнім невірно розраховуються 3% річних та інфляційні втрати.

Проте суд не погоджується з такими твердженнями відповідача та перевіривши розрахунки позивача, перевіривши періоди нарахування останнім вказаної суми 3% річних та інфляційних витрат, суд дійшов висновку про те, що відповідний розрахунок є вірним, та відповідає нормам чинного законодавства, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних за період з 23.11.2013 року по 21.04.2016 року в сумі 35039,76 грн., інфляційні втрати за період з жовтня 2013 року по березень 2016 року в сумі 405316,60 грн. (рішення № 922/4866/13), 3% річних за період з 12.08.2014 року по 21.04.2016 року в сумі 21883,83 грн., інфляційні втрати за період з липня 2014 року по березень 2016 року в сумі 270795,04 грн. (рішення № 922/3427/14), 3% річних в сумі 30267,03 грн. за період з 01.08.2014 року по 21.04.2016 року та інфляційні втрати в сумі 247239,62 грн. за період з серпня 2014 року по березень 2016 року є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо стягнення з відповідача пені в розмірі 161257,75 грн. за період з 22.04.2015 року по 21.04.2016 року та штрафу в розмірі 45269,76 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобовязання.

Ст.549 Цивільного кодексу України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пунктом 3 ч.1 ст.83 ГПК України встановлено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право: зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Пунктом 3.17.4 Постанови Вищого господарського суду України №18 від 26.12.11р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" встановлено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. У резолютивній частині судового рішення зазначається про часткове задоволення позову і розмір суми неустойки, що підлягає стягненню. Судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Відповідач в свою чергу зазначив, що заборгованість за Договором про реструктурізацію заборгованості №14/12-258 від 31.05.2012 року, який був укладений у зв`язку з виникненням у відповідача заборгованості за Договором поставки природного газу №06/10-1034 ТЕ-31 від 14.10.2010 року виникла по незалежним від Комунального підприємства теплових мереж Харківського району Харківської РДА обставинам, а саме через невідповідність діючого тарифу на теплову енергію економічно обґрунтованому тарифу.

Також, відповідач зазначив, що його основний прибуток - це оплата юридичними та фізичними особами послуг з теплопостачання, в той час коли станом на 31.03.2016 року загальний борг споживачів перед Комунальним підприємством теплових мереж Харківського району Харківської РДА складає 32,379 млн. грн.

Крім того, як зазначає відповідач, відповідно Закону України «Про реструктуризацію заборгованості з квартирної плати, плати за житлово-комунальні послуги, спожиті газ та електроенергію» від 20.02.03р. №554 - КПТМ з населенням укладено договори на реструктуризацію заборгованості з оплати послуг з теплопостачання на загальну суму 787 363,58 грн. (перелік договорів реструктуризації за 2014-2016р. додається). Згідно ст.5 вищезазначеного Закону України «на суму реструктуризованої заборгованості не нараховується пеня на заборгованість перед постачальниками енергоносіїв, інших матеріальних цінностей, що використовуються для надання послуг».

Відповідач також наголошував на тому, що чинним законодавством не передбачено механізму нарахування та стягнення пені з громадян за несвоєчасну оплату житлово-комунальних послуг, а відповідно КПТМ позбавлено можливості компенсувати пеню, яку сплачує наше підприємство за рахунок населення.

У зв`язку з тим, що 55,58% теплової енергії, що виробляється підприємством відповідача споживається населенням (цей факт підтверджується довідкою, що додається), яке має багатомільйонні борги перед підприємством, тому відповідач просить суд зменшити розмір пені та штрафу на 55,58%, що складає 89 627,06 грн. - пені та 25 160,93грн. - штрафу.

Таким чином, враховуючи інтереси сторін та ступень вини відповідача у виконанні покладених на нього договірних зобов'язань, беручи до уваги те, що підприємство є збитковим, що підтверджується балансом на 31.03.2016 року, суд вважає за можливе задовольнити клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій (вх.№18468) частково на 30% та стягнути з відповідача пеню в сумі 112880,43 грн., штраф в сумі 31688,83 грн. В частині стягнення пені в сумі 48377,32 грн. та штрафу в сумі 13580,93 грн. - відмовити.

Дана правова позиція узгоджується із практикою розгляду аналогічних справ у Вищому господарському суді України по справам 5023/3165/12, 5023/3166/12, 5023/4764/12, 5023/5039/12.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України та приписами п.4.3 постанови Пленуму ВГСУ №7 від 21.02.2013 року.

Відповідно до п.4.3 постанови Пленуму ВГСУ №7 від 21.02.2013 року "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", у разі коли господарський суд на підставі пункту 3 статті 83 ГПК зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

У зв`язку з викладеним судові витрати у даній справі покладаються на відповідача в сумі 35232,20 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 509, 525, 526, 530, 598, 599, 611, 612, 625, 629, 655 Цивільного кодексу України; ст.ст. 173, 174, 179, 193, 230, 232, 343 Господарського кодексу України; ст.ст. 33, 43, 44, 47-49, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства теплових мереж Харківського району Харківської районної державної адміністрації (62466, Харківська обл., Харківський район, смт. Хорошеве, вул. Горького,1, ) на користь ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 1, ) основний борг у розмірі 1131743,76 грн., 3% річних за період з 23.11.2013 року по 21.04.2016 року в сумі 35039,76 грн., інфляційні втрати за період з жовтня 2013 року по березень 2016 року в сумі 405316,60 грн. (рішення № 922/4866/13), 3% річних за період з 12.08.2014 року по 21.04.2016 року в сумі 21883,83 грн., інфляційні втрати за період з липня 2014 року по березень 2016 року в сумі 270795,04 грн. (рішення № 922/3427/14), 3% річних в сумі 30267,03 грн. за період з 01.08.2014 року по 21.04.2016 року та інфляційні втрати в сумі 247239,62 грн. за період з серпня 2014 року по березень 2016 року, пеню в сумі 112880,43 грн., штраф в сумі 31688,83 грн. та витрати зі сплати судового збору в сумі 35232,20 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення пені в сумі 48377,32 грн. та штрафу в сумі 13580,93 грн. в задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 07.07.2016 р.

Суддя ОСОБА_3

922/1358/16