ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2016р. Справа№ 914/2321/15

За позовом:Товариства з обмеженою відповідальністю «Ерідон Тех», с. Петропавлівська Борщагівка, Києво-Святошинський р-н, Київська обл.;
до відповідача:Товариства з обмеженою відповідальністю «Верболіз», с. Володимирівці, Жидачівський р-н, Львівська обл.;
про:стягнення 25275,60 грн. заборгованості за надані послуги

Суддя Крупник Р.В. Секретар Айзенбарт А.І.
Представники сторін:
від позивача:ОСОБА_1 представник (довіреність № 311 від 23.12.2015р.);
від відповідача: ОСОБА_2 адвокат, ОСОБА_3 Пауль керівник.

Представникам сторін розяснено права та обовязки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді не надходило. За клопотанням відповідача здійснювалася технічна фіксація судового процесу за допомогою програмно-апаратного комплексу «Оберіг».

СУТЬ СПОРУ:

В липні 2015р. ТОВ «Ерідон Тех» (надалі Позивач) звернулося до господарського суду Львівської області з позовною заявою до ТОВ «Верболіз» (надалі Відповідач), відповідно до якої (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог) просило суд стягнути з відповідача 25275,60 грн. заборгованості за надані послуги.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 01.10.2015р. (суддя Мороз Н.В.) позов задоволено повністю, стягнуто з ТОВ «Верболіз» на користь ТОВ «Ерідон Тех», 25275,60 грн. заборгованості за надані послуги та 1827,00 грн. судового збору.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 12.01.2016р. рішення суду першої інстанції було скасоване, прийняте нове, яким у позові відмовлено.

19.04.2016р. Вищим господарським судом України прийнято постанову, якою касаційну скаргу ТОВ «Ерідон Тех» задоволено частково, постанову Львівського апеляційного господарського суду від 12.01.2016р. та рішення господарського суду Львівської області від 01.10.2015р. у справі №914/2321/15 скасовано, матеріали справи скеровано для нового розгляду до господарського суду Львівської області.

Внаслідок автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №914/2321/15 передано на розгляд судді Крупнику Р.В.

Ухвалою суду від 10.05.2016р. прийнято справу до провадження, її розгляд призначено на 26.05.2016р. В подальшому розгляд справи відкладено на 31.05.2016р. В судовому засіданні 31.05.2016р. оголошено перерву до 23.06.2016р.

Представник позивача в судове засідання зявився, позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити повністю, з підстав зазначених в позовній заяві та письмових поясненнях до неї.

В засіданні зазначив, що 05.02.2015р. між позивачем та відповідачем укладено договір № 05/02-15Ж про надання послуг з ремонту сільськогосподарської техніки, відповідно до умов якого, відповідач доручає, а позивач бере на себе зобовязання надати комплекс послуг з ремонту сільськогосподарського трактора Claas 936RZ, випуску 2005 року, №Н4532ЕА4531129, наробіток трактора 8000мот/год., а відповідач зобовязується прийняти надані послуги (виконані роботи) і оплатити їх на умовах договору. За актом прийому передачі повнокомплектної техніки в ремонт від 13.02.2014р., підписаним повноважними представниками сторін відповідач передав позивачу двигун трактора Атлес 936Р3 для ремонту. Останнім було здійснено ремонт цього двигуна та виставлено рахунок на оплату №2399 на суму 49818,00 грн. 27.03.2015р. відповідачем частково оплачено за запасні частини та надані послуги (виконані роботи) на суму 23342,40 грн. Неоплаченою залишається сума в розмірі 25275,60 грн. Відтак позивач просить стягнути її з відповідача.

Представники відповідача в судове засідання зявилися, проти позову заперечили, просили відмовити в їх задоволенні з підстав зазначених у відзиві на позов та письмових поясненнях до нього.

В судовому засіданні зазначили, що відповідачем були частково оплачені рахунки по запчастинах, які є незалежними від договору по виконанню робіт №05/02-15Ж від 05.02.2015р. Заперечуючи проти позовних вимог зазначають про відсутність належним чином оформлених та підписаних у відповідності до умов договору письмово узгоджених наряд-замовлень, зобовязання по складанні яких лежить на позивачеві. Вважають, що навіть якщо була надана послуга (виконана робота), вона не може бути нарахована, якщо не існує двостороннього підписаного наряд-замовлення. Посилаються на відсутність погодженої вартості наданих послуг, відтак, вважають, що правові підстави для стягнення заборгованості у звязку з відсутністю наряд-замовлень за укладеним договором є необґрунтованими. В своїх запереченнях зазначають, що зі сторони відповідача були оплачені всі добровільно акцептовані вимоги, а необґрунтовані договором і невиправдані вимоги не створюють для відповідача зобовязань по оплаті, а відповідно заборгованість відповідача перед позивачем відсутня.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

05.02.2015р. між позивачем (Виконавець) та відповідачем (Замовник) укладено Договір № 05/02-15Ж про надання послуг з ремонту сільськогосподарської техніки (надалі Договір).

Відповідно до умов п.1.1 Договору, замовник доручає, а виконавець бере на себе зобовязання надати комплекс послуг з ремонту сільськогосподарського трактора Claas 936RZ, випуску 2005 року, №Н4532ЕА4531129, наробіток трактора 8000мот/год., а замовник зобовязується прийняти надані послуги (виконані роботи) і оплатити їх на умовах договору.

У відповідності до п.2.3. Договору, приймання техніки в ремонт здійснюється виконавцем за попереднього оформлення наряд замовлення. Надання послуг (виконання робіт) розпочинається не раніше оплати замовником вартості запасних частин та витратних матеріалів у відповідності до п.3.2. договору. Перелік робіт та (або) послуг, строки їх надання (виконання), перелік запасних частин та матеріалів, що підлягають заміні (застосуванню), вартість робіт та (або) послуг, з урахуванням вартості запчастин і витратних матеріалів, зазначаються у відповідному наряд-замовленні, який погоджується уповноваженим представником замовника шляхом підписання. Наряд-замовлення є невідємною частиною договору та підставою для складання рахунків фактур.

Пунктом 2.4. цього ж Договору визначено, що перелік робіт та (або) послуг, строки їх надання (виконання), перелік запасних частин та матеріалів, що підлягають заміні (застосуванню), вартість робіт та (або) послуг, з урахуванням вартості запчастин і витратних матеріалів, зазначаються у відповідному наряд-замовленні, який погоджується уповноваженим представником замовника шляхом його підписання. Наряд-замовлення є невідємною частиною договору та підставою для складання рахунків фактур.

Відповідно до п.2.5 Договору, якщо при виконанні відповідного наряд-замовлення виникла необхідність в проведенні додаткових робіт чи наданні додаткових послуг, виконавець наділений правом припинити їх надання до моменту погодження з замовником наступного наряд-замовлення.

Згідно п. 3.1 Договору, загальна вартість послуг (виконаних робіт) за цим договором визначається за підсумком наряд-замовлень до нього, підписаних уповноваженими представниками сторін протягом терміну дії даного договору.

Пунктом 3.2 Договору сторонами визначено, що замовник здійснює оплату вартості запасних частин та витратних матеріалів, в повному обсязі, на підставі виставленого виконавцем рахунку, до початку надання послуг (виконання робіт) шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця в строк до 3 (трьох) банківських днів з моменту підписання уповноваженими представниками сторін відповідного наряд замовлення. Замовник здійснює кінцевий розрахунок за надані послуги (виконані роботи) на підставі виставленого виконавцем рахунку, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця в строк до 2 (двох) банківських днів з моменту підписання уповноваженими представниками сторін акту виконаних робіт (наданих послуг) (п.3.3 договору).

Виконавець зобовязується надати Замовнику наряд-замовлення до початку виконання робіт (надання послуг), а також негайно повідомити замовника про необхідність виконання робіт не передбачених наряд-замовленням, і призупинити їх виконання до прийняття узгодженого з Замовником рішення (п.4.4 Договору).

Як вбачається з матеріалів справи, актом прийому передачі від 13.02.2014р. повнокомплектної техніки в ремонт, підписаним повноважними представниками сторін підтверджується передача позивачу двигуна трактора Атлес 936Р3 для ремонту.

24.02.2015р. позивачем виставлено рахунок на оплату №2399 на суму 49818,00 грн. 27.03.2015р. відповідачем частково оплачено за запасні частини та надані послуги (виконані роботи) на суму 14640,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 27.03.2015р. №508 в графі призначення платежу зазначено: «рахунок №2399 від 24.02.2015р.; 9600,00 грн. за капітальний ремонт двигуна атлес 936; 2600,00 грн. транспортні послуги»; 31.03.2015р. відповідачем оплачено надані послуги на суму 8702,40 грн., що підтверджується платіжним дорученням №512 від 31.03.2015р. в графі призначення платежу зазначено: рахунок №2399 від 24.02.2015р.; 5092, 00 грн. ремонт турбокомпресора; 1460,00 грн. ремонт повітряного компресора; 700,00 грн. витратні матеріали.

У листі від 31.03.2015р. відповідачем зазначено про те, що він не згідний з оплатою позицій №№ 9,15,20 з рахунку № 2399 від 24.02.15р.

08.04.2015р. позивачем на електронну адресу відповідача скеровано лист повідомлення та оновлений рахунок по ремонту двигуна №4997 від 08.04.2015р. на загальну суму 48618, 00 грн. Крім того, даним листом відповідача повідомлено про те, що позиція 20 (проведення дефектовки) в рахунку №2399 від 24.02.2015р. була видалена, щодо позиції 9 даного рахунку (328,00 грн.), то таку видалити неможливо. Зазначено, що враховуючи здійснену відповідачем проплату послуг (робіт) в сумі 23342,40 грн. згідно виставленого рахунку №2399 від 24.02.2015р., відповідачу, відповідно до оновленого рахунку №4997 від 08.04.2015р. на суму 48816,00 грн., залишається оплатити 25275,60 грн. Саме ця сума повинна бути вказана у гарантійному листі відповідача.

Листом від 09.04.2015р. відповідач звернув увагу позивача на те, що виконання усіх робіт повинні були погоджені у наряд-замовленнях, що було порушено з боку позивача, оскільки були проведені роботи, які не були узгоджені сторонами.

З листа № 184 від 22.04.2015р. вбачається, що позивач звертався до відповідача з вимогою про проведення оплати згідно рахунку №3818 від 19.03.2015р. в сумі 18856,48 грн. за запасні частини та рахунку №2399 від 24.02.2015р. в сумі 25275,60 грн. за виконані роботи (даний лист отриманий відповідачем, оскільки долучався ним же до відзиву на позовну заяву).

24 квітня 2015р. позивачем виставлено кінцевий рахунок №6076 згідно договору №05/02-15ж від 05.02.2015р. на суму 25275,60грн. Однак, відповідач надані послуги (виконані роботи) згідно виставленого рахунку №6076 від 24.04.2015р. не оплатив, докази такого в матеріалах справи відсутні.

Встановивши наведені обставини справи, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України - зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У статті 627 ЦК України, визначено принцип свободи договору, зокрема, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Аналіз змісту укладеного між сторонами договору свідчить, що за своєю правовою природою Договір № 05/02-15ж від 05.02.2015р., незважаючи на визначення у ньому сторін в якості Замовника та Виконавця, дає змогу кваліфікувати укладений між сторонами договір як змішаний договір, який містить елементи договору про надання послуг та договору підряду, а відтак, до нього застосовуються як загальні положення про підряд (глава 61 ЦК України) так і положення глави 63 ЦК України «Послуги. Загальні положення».

Статтею 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Здійснюючи аналіз положень пунктів 2.2 2.5, 2.7, 3.1, 3.2 та 4.4 Договору, які в силу їх погодження між сторонами є обовязковими до виконання, свідчать про необхідність складення та підписання сторонами договору нарядів-замовлень для виконання підрядником визначених у договорі робіт.

Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (ч. 1 ст. 205 ЦК України).

Крім того, як визначено ст. 208 ЦК України, правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі.

Статтею 206 ЦК України визначено, що правочини на виконання договору, укладеного в письмовій формі, можуть за домовленістю сторін вчинятися усно, якщо це не суперечить договору або закону.

Згідно зі ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу звязку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

З наведених вище пунктів 2.2 - 2.5, 3.1. Договору № 05/02-15Ж від 05.02.2015р. вбачається, що погодження нарядів-замовлень в усній формі суперечить укладеному між сторонами договору.

У матеріалах справи відсутні підписані учасниками даних договірних відносин наряд-замовлення, які би свідчили про погодження між сторонами переліку необхідних до виконання робіт та (або) послуг на спірну суму, строки їх надання (виконання), перелік запасних частин та матеріалів, що підлягають заміні (застосуванню), вартість робіт та (або) послуг, з урахуванням вартості запчастин і витратних матеріалів тощо.

З наявної у матеріалах справи електронної переписки сторін, зокрема, з електронного листа відповідача від 02.03.2015 року вбачається, що відповідач запитує позивача, чому всупереч договору і без узгодження були виконані роботи по шліфуванню колінвала; з листа від 31.03.2015р., вбачається, що відповідач не був згідний з необхідністю оплати частини положень рахунку № 2399 від 24.02.2015р., зокрема, п. 9 (тестування ГБЦ на геометричність водяної рубахи), п. 15 (діагностика, ремонт та регулювання насосу) та п. 20 (проведення дефектовки по ремонту).

Направляючи дану справу на новий розгляд, Вищий господарський суд України в постанові від 19.04.2016р. зазначив, необхідність дослідження вартості робіт частини позицій з рахунку № 2399 від 24.02.2015, зокрема, пунку 9 (тестування ГБЦ на геометричність водяної рубахи), пункт 15 (діагностика, ремонт та регулювання насосу) та пункт 20 (проведення дефектовки по ремонту), щодо котрих у відповідача були заперечення та дослідити обставини заперечення чи погодження відповідача з оплатою кожної зі спірної позиції рахунку № 2399 від 24.02.2015р.

Виконуючи вказані вказівки ВГСУ, суд зазначає наступне.

Так, під час нового розгляду судом встановлено, що вартість робіт частини позицій з рахунку № 2399 від 24.02.2015р., зокрема, пунку 9 (тестування ГБЦ на геометричність водяної рубахи), пункт 15 (діагностика, ремонт та регулювання насосу) та пункт 20 (проведення дефектовки по ремонту), щодо котрих у відповідача були заперечення в листі від 31.03.2015р. становить 14042,00 грн.

Також судом встановлено, що вартість робіт частини позицій з рахунку № 2399 від 24.02.2015р., зокрема пункту 14 (ремонт турбокомпресора), пункту 17 (транспортні послуги), пункту 18 (капітальний ремонт двигуна Атлес 936), пункту 19 (ремонт повітряного компресора) та пункту 21 (витратні матеріали) на загальну суму 19452,00 грн. були схвалені відповідачем та оплачені, що підтверджується платіжним дорученням від 27.03.2015р. №508 в графі призначення платежу зазначено: «рахунок №2399 від 24.02.2015р.; 9600,00 грн. за капітальний ремонт двигуна атлес 936; 2600,00 грн. транспортні послуги» (Т.1 а.с.57); та платіжним дорученням №512 від 31.03.2015р. в графі призначення платежу зазначено: рахунок №2399 від 24.02.2015р.; 5092, 00 грн. ремонт турбокомпресора; 1460,00 грн. ремонт повітряного компресора; 700,00 грн. витратні матеріали (Т.1 а.с.58).

Разом з тим, суд не погоджується з доводами позивача, що здійснивши часткову оплату рахунку № 2399 від 24.02.2015р., відповідач погодив і інші позиції цього рахунку, які залишилися неоплаченими. Зокрема, як вбачається із платіжних доручень, позивач оплачував не взагальному рахунок №2399, а конкретні позиції цього рахунку, про що зазначав в платіжних дорученнях. А тому ці доручення можуть свідчити лише про схвалення цих позицій, а не рахунку в цілому.

Таким чином, в матеріалах справи є письмові докази, які чітко свідчать про погодження зі сторони відповідача частини позицій рахунку № 2399 від 24.02.2015р. (пункти 14, 17, 18, 19 та 21) та письмові докази, які свідчать про заперечення відповідача щодо частини виконаних робіт (пункти 9, 15, 20).

З приводу інших позицій рахунку № 2399 від 24.02.2015р., то в матеріалах справи відсутні письмові докази в котрих би чітко зазначалося про їх схвалення чи заперечення зі сторони відповідача. Разом з тим, на думку суду, відсутність таких доказів, свідчить про те, що відповідач не погоджував та не схвалював виконання таких робіт.

Так, відповідно до ч.3 ст.205 ЦК України у випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Оскільки сторонами в Договорі не було погоджено, що воля відповідача до погодження наряд-замовлень може виражатися мовчанням, то відсутність письмових доказів про схвалення/несхвалення інших позицій рахунку (що має наслідком мовчання відповідача) може свідчити лише про непогодження позицій цього рахунку.

Направляючи дану справу на новий розгляд, Вищий господарський суд України зазначив про необхідність надання належної оцінки обставинам погодження відповідачем здійснити оплату частини позицій, які не були узгоджені (наряд-замовлення, ціна) у розмірі 5 000 грн. + ПДВ (т.I а.с.89, 94).

З цього приводу суд зазначає, що в листі від 31.03.2015р. відповідач, окрім непогодження із позиціями передбаченими пунктами 9, 15, 20 рахунку № 2399 від 24.02.2015р. пропонує решту позицій, які не були узгоджені (наряд-замовлення, ціна) оплатити 5000,00 грн. +ПДВ при оплаті рахунку №3818 одночасно.

Разом з тим, з вказаного листа не вбачається того, що відповідач погоджується з рештою позицій, які пропонує оплатити. Під час нового розгляду, відповідачем неодноразово заявлялося, що відповідач пропонував оплатити решту позицій в сумі 5000,00 грн. +ПДВ не у звязку з тим, що визнавав ці позиції, а у звязку з тим, що бажав вирішити спір мирним шляхом і чим пошвидше повернути двигун трактора Атлес 936Р3.

Таким чином, оцінюючи електронний лист відповідача від 31.03.2015р. в якому відповідач пропонував позивачу оплатити непогодженні позиції у розмірі 5000,00 грн. +ПДВ, суд зазначає, що цей лист не є належним доказом, котрий свідчить про погодження відповідачем із позиціями рахунку № 2399 від 24.02.2015р.

Відповідно до положень ст.ст. 4-3, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обгрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відтак, враховуючи непогодження відповідачем із виконанням позивачем всіх робіт, а також те, що позивачем не доведено належними доказами того, що всі неузгоджені відповідачем позиції необхідно було виконати для належного ремонту двигуна трактора Атлес 936Р3, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ч.1 ст.49 ГПК України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як розяснено Пленумом Вищого господарського суду України у п.4.4 Постанови №7 від 21.02.2013р., у випадках скасування рішення господарського суду і передачі справи на новий розгляд розподіл судового збору у справі, в тому числі й сплаченого за подання апеляційної та/або касаційної скарги або заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Враховуючи зазначене, з позивача на користь відповідача підлягає до стягнення 2009,71 грн. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції при первісному розгляді справи.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 82, 84, 85, 116 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. В задоволенні позову відмовити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ерідон Тех» (Київська область, Києво-Святошинський район, с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Кришталева, буд. 5, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Верболіз» (Львівська область, Жидачівський район, с. Володимирці, вул. Шкільна, буд.1А, ) 2009,71 грн. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили відповідно до ст. 116 ГПК України.

4. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 85 ГПК України та може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст. 91-93 ГПК України.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 29.06.2016р.

Суддя Крупник Р.В.