Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "21" червня 2016 р. Справа № 906/325/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Лозинської І.В.

за участю секретаря судового засідання: Кратюк О.В.

в присутності представників сторін:

- від позивача: не прибув

- від відповідача: ОСОБА_1 - керівник (НОМЕР_1 від 05.10.1996)

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агростем" (Житомирська область, Черняхівський район, с. Щенів)

до Державного підприємства "Україна" (Житомирська область, Черняхівський район, смт. Черняхів)

про стягнення 126316,18 грн.

Позивач звернувся до господарського суду Житомирської області з позовною заявою про стягнення з відповідача 126316,18 грн, з яких 71797,08 грн основного боргу, 4330,53 грн 3% річних, 50188,57 грн інфляційних за отримані товарно - матеріальні цінності, а саме, вапнякову аміачну селітру в кількості 15 тон на суму 41797,08 грн та відходи кукурудзи 2 категорії на суму 30000,00 грн.

Ухвалою від 08.04.2016 господарський суд прийняв до розгляду вказану позовну заяву, порушив провадження у справі, зобов'язав сторони надати необхідні документи.

Ухвалою від 11.05.2016 через неявку представника відповідача суд відклав розгляд справи.

Ухвалою від 26.05.2016 розгляд справи відкладено, судом направлено запит до Черняхівського відділення Володарсько-Волинської ОДПІ ГУ ДФС у Житомирській області для отримання копій податкових декларацій.

Ухвалою від 02.06.2016 господарський суд, серед іншого, продовжив термін вирішення спору у справі по 21.6.2016; розгляд справи відклав.

Ухвалою від 09.06.2016 розгляд справи відкладено у зв"язку з необхідністю надання додаткових доказів.

Представник позивача в судове засідання не з"явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. В судовому засіданні від 09.06.2016 позов підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та в запереченнях на відзив відповідача від 09.06.2016 (а. с. 2 - 3, т. 2).

Представник відповідача заперечив проти позову з підстав викладених у відзиві на позов від 02.06.2016, визнав суму боргу в розмірі 30000,00 за видатковою накладною № від 25.12.2013 (а. с. 149).

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі усної домовленості, 27.05.2014 та 25.12.2013 Товариством з обмеженою відповідальністю "Агростем" (далі - позивач) передано Державному підприємству "Навчально-дослідне господарство "Україна" (далі - відповідач) товар на загальну суму 71797,08 грн.

Факт поставки товару підтверджується видатковими накладними №82 від 27.05.2015 на суму 41797,08 грн та №95 від 25.12.2013 на суму 30000,00 грн (а. с. 12,15, т.1).

В матеріалах є довіреності на отримання товару від 27.05.2014 №10 та від 25.12.2013 №106, видані на ім"я ОСОБА_1 на отримання цінностей від ТОВ "Агростем" згідно з переліком (а. с. 13-14, 16-17, т. 1).

Судом встановлено, що відповідач свої зобов'язання по оплаті товару не виконав, в зв'язку з чим за ним утворилась заборгованість у розмірі 71797,08 грн., яка на час розгляду справи не змінилась.

За вказаних обставин, позивач звернувся до господарського суду з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості за поставлений товар.

Дослідивши в сукупності всі обставини та матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, господарський суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно із ч.1 ст.175 ГК України, майново - господарськими визнаються цивільно -правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно з ч. 1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

За своєю правовою природою правовідносини, що склалися між позивачем та відповідачем, є позадоговірними (заснованими на усних домовленостях) правовідносинами з купівлі - продажу, згідно з якими у відповідача, внаслідок передання йому позивачем товару на суму 71797,08 грн. виник обов'язок оплатити його.

Отже, згідно із ст. ст. 173, 174 ЦК України, між позивачем та відповідачем виникло майново - господарське зобов'язання, в силу якого відповідач повинен оплатити отриманий товар, а позивач має право вимагати від відповідача виконання його обов'язку.

Частиною 1 статті 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Із приписів ч.1 ст.692 Цивільного Кодексу України випливає обов'язок відповідача оплатити товар після його прийняття та прийняття товаророзпорядчих документів на нього.

Так, за видатковою накладною №95 від 25.12.2013 на загальну суму 30000,00 грн, позивач передав відповідачу відходи кукурудзи 2 категорії в кількості 40 тон (а. с. 15, т.1). Дана видаткова накладна, підписана відповідачем без зауважень щодо асортименту, кількості та ціни товару.

При цьому, слід зазначити, що підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Отже, накладна №95 від 25.12.2013, за якою відповідач отримав товар, є самостійною підставою виникнення обов'язку відповідача здійснити розрахунки з позивачем.

Одночасно, суд враховує надані позивачем на вимогу суду податкові декларації з ПДВ з додатками Д.5 (розшифровки в розрізі контрагентів) за грудень 2013 року (а. с. 142, т.1), поданих ТОВ "Агростем" в електронному вигляді, з яких вбачається вчасне надання позивачем до податкових органів звітності по наданих позивачу послуг по поставці товару.

Тобто, згідно з індивідуальним податковим номером покупця (відповідача) а саме:21, в розшифровці податкових зобов"язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів позивача в ОСОБА_2 Податкові зобов"язання, зазначено податковий номер відповідача та суму в розмірі 30000,00 грн з ПДВ. Тобто це підтверджує, що позивач задекларував суму по видатковій накладній №95 від 25.12.2013 в розмірі 30000,00 грн.

Крім того, в розділі I "Видані податкові накладні", в. п. 2 зазначено, що ДП "Україна" з податковим номером 21, отримано податкову накладну на суму 30000,00 грн. (а. с. 147, т.1).

Таким чином, оскільки інший строк оплати товару сторонами у видатковій накладній №95 від 25.12.2013 встановлено не було, у відповідача виник обов'язок здійснити розрахунок з позивачем після отримання товару.

Дана позиція також викладена у Постанові Верховного Суду України від 30.09.2014 у справі №927/1232/13, де зазначено, що у разі, якщо строк оплати товару не встановлено укладеним сторонами договором або актом цивільного законодавства, перебіг строку виконання грошового зобов'язання з оплати товару починається з моменту його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього. Таким чином, наявність у відповідача зобов'язання щодо оплати товару випливає безпосередньо зі змісту ч. 1 ст. 692 ЦК України та не ставиться у залежність від звернення до нього з окремою вимогою відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України.

У відповідності до ч.1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі ст. ст. 525 і 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідач доказів проведення розрахунків в повному обсязі станом на день прийняття рішення у даній справі не надав, суму боргу в розмірі 30000,00 грн визнав.

Враховуючи викладене, господарський суд вважає позовні вимоги про стягнення 30000,00 грн боргу по оплаті поставленого товару по видатковій накладній № 95 від 25.12.2013 обґрунтованими, заявленими відповідно до вимог чинного законодавства та підтвердженими належними доказами, які є в матеріалах справи.

Разом з тим, за неналежне виконання відповідачем зобов'язань по видатковій накладній №95 від 25.12.2013, позивач нарахував до стягнення 2026,24 грн 3 % річних, а також 23940,00 грн інфляційних (а. с. 5, 6, т.1).

Так, приписами ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Поряд з цим суд зазначає, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Тобто, 3% річних та інфляційні втрати підлягають стягненню на підставі закону як вид відшкодування за завдані втрати незалежно від укладення договору та не є штрафними санкціями, право на нарахування яких виникає у зв'язку з невиконанням або несвоєчасним виконанням зобов'язань за договором.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок щодо обґрунтованості стягнення з відповідача інфляційних, суд вважає правомірно заявленою до стягнення суму у розмірі 23940,00 грн інфляційних та 2026,24 грн 3% річних.

Щодо заявленої суми боргу по видатковій накладній №82 від 27.05.2014 на суму 41797,08 грн (а. с. 12, т. 1) та нарахованих 26248,57 грн інфляційних та 2304,29 грн 3% річних (а. с. 6, т.1), суд зазначає таке.

Відповідач в ході вирішення спору доводить суду, що на підставі ухвали слідчого судді Черняхівського районного суду Житомирської області від 17.03.2016 та постанови в.о. заступника начальника СВ Черняхівського ВП Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_3 про призначення позапланової виїзної ревізії від 22.03.2016, надано дозвіл на проведення працівниками Державної фінансової інспекції в Житомирській області позапланової виїзної ревізії окремих питань фінансово -господарської діяльності відповідача, як об'єкту контролю щодо спільної діяльності з позивачем з періодом, за який перевіряється діяльність об'єкту контролю - з 05.01.2011 по даний час та з терміном проведення ревізії з 25.03.2016 по 14.04.2016 включно.

В ході проведення ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності ДП "Україна" з 05.01.2013 по 01.03.2015 Державна фінансова інспекція в Житомирській області здійснила зустрічну звірку документального та фактичного підтвердження виду, обсягу і якості операцій та розрахунків з ДП "Україна" в ТОВ "Агростем" за період з 05.01.2011 по 01.03.2016, про що свідчить довідка від 14.04.2016 (а. с. 54 - 64, т.1)

Відповідач стверджує, що результати вказаної ревізії, а саме щодо результатів звірки документального та фактичного підтвердження виду, обсягу та кількості операцій та розрахунків ДП "Україна" в ТОВ "Агростем" спростовують фактичні обставини щодо поставки за видатковою накладною №82 від 27.05.2014.

В попередніх судових засіданнях представник позивача зазначав, що результати вищевказаної позапланової ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності відповідача не доводять та не спростовують фактичні підстави цього позову, оскільки спільна діяльність об'єкта контролю ДП "Україна" з ТОВ "Агростем" в рамках Договору про спільний обробіток земельних ділянок від 13.04.2011 є окремим правочином.

Однак, суд вважає за необхідне зазначити, що Порядком проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2006 № 550 зі змінами та доповненнями, встановлено процедуру здійснення інспектування у формі ревізій.

Так, за результатами проведення позапланової ревізії Державною фінансовою інспекцією в Житомирській області складено Акт від 21.04.2016 №06-07-09/004 позапланової виїзної ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності ДП "Україна" за період з 05.01.2011 по 01.03.2016 (а. с. 27-38, т.2). Даний акт підписаний сторонами без заперечень та на сьогоднішній день не оскаржений. З даного акту вбачається, що між ДП "Україна" та ТОВ "Агростем" 13.04.2011 було укладено Договір №1 про спільний обробіток земельних ділянок, відповідно до якого предметом та метою договору є об"єднання зусиль для досягнення господарських цілей.

В п.1 Акту зазначено що п. 3.1.1. Договору передбачено, що підприємство зобов"язується у термін протягом 15 днів із моменту підписання Договору надати земельні ділянки, загальною площею 4939,0 га, з них ріллі 3501,00 га, які розташовані на території Черняхівської селищної ради та Великогарбашівської селищної ради, Черняхвсчького району, Житомирської області відповідно до плану розташування.

Тобто ДП "Україна" передано земельні ділянки в користування ТОВ "Агростем".

Як зазначає відповідач, оскільки сторонами укладено Договір про спільний обробіток земельних ділянок, ДП "Україна" землі не обробляло, тому не було потреби у використанні зазначених у видатковій накладній №82 від 27.05.2014 добрив, а саме, вапнякова - аміачної селітри в кількості 15 т. на суму 41797,08 грн. Тому вказаний товар відповідач не отримував. Не анулювання позивачем первинних бухгалтерських документів щодо отримання відповідачем вказаних добрив, на думку відповідача свідчить про не виконання позивачем усних домовленостей між сторонами щодо цього.

На підтвердження спільної діяльності відповідачем було надано до матеріалів справи протокол №2/2013 від 07.04.2014 зборів учасників Договору №1 про спільний обробіток землі від 13.04.2011 (а. с. 25 -26, т. 2).

Таким чином вимоги позивача про стягнення 41797,08 грн по видатковій накладній №82 від 27.05.2014, нарахованих 26248,57 грн інфляційних та 2304,29 грн 3% річних не підлягають задоволенню, оскільки товар фактично не отриманий відповідачем.

Крім того, слід звернути увагу позивача, що ним не було надано на вимогу суду відповідний допуск (посвідчення) на право роботи з пестицидами і агрохімікатами та іншу дозвільну документацію на здійснення такої господарської діяльності.

Відповідно до статей 33 та 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню на загальну суму 55966,24 грн, з яких 30000,00 грн основного боргу; 2026,24 грн 3% річних та 23940,00 грн інфляційних втрат.

В задоволенні позовних вимог на загальну суму 70349,94 грн суд відмовляє.

Судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства "Україна" (12301, Житомирська область, Черняхівський район, смт. Черняхів, вул. Мельнична, 6, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агростем" (12344, Житомирська область, Черняхівський район, с. Щеніїв, вул. Поліщука, б. 3, ):

- 30000,00 грн основного боргу;

- 2026,24 грн 3% річних;

- 23940,00 грн інфляційних;

- 839,49 грн судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 23.06.2016.

Суддя Лозинська І.В.

Віддрукувати:

1- в справу

2- позивачу (реком.)

3 - відповідачу