ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" червня 2016 р.Справа № 916/3778/14
Господарський суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Волкова Р.В.

Суддів Гуляк Г.І. та Щавинської Ю.М.

при секретарі судового засідання Кришталь Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Кімберлі Кларк Україна"

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Ексім Групп"

про стягнення 1 136 291,30 грн.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1 (за довіреністю);

Від відповідача: ОСОБА_2, ОСОБА_3 (за довіреністю);

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Кімберлі-Кларк Україна", звернувся до господарського суду з позовом до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю "Ексім-Групп", про стягнення 1136291,30грн.

В обґрунтування своїх вимог посилається на укладання з відповідачем договору дистрибуції № 2008 від 20.08.2012, наявність заборгованості відповідача у сумі 5869467,41грн. за поставлену продукцію станом на 30.06.2013, здійснення поставки товару у липні 2013 року на суму 2066901,38грн., отримання оплати після 30.06.2013 у розмірі 2950271,88грн., повернення відповідачем поставлених після 30.06.2013 товарів на суму 1204573,94грн., зарахування зустрічних вимог після 30.06.2013 на суму 2654228,73грн., наявність непогашеної відповідачем заборгованості у розмірі 1127294,24грн. а також на інші вказані у поясненнях обставини. При цьому позивач не звертався з заявами про зменшення розміру первинно заявлених позовних вимог про стягнення 1136291,30грн.

Відповідач проти позову заперечує та просить відмовити у його задоволенні.

Відповідач визнав наявність заборгованості перед позивачем у розмірі 5869467,41грн. станом на 30.06.2013. Проте, не визнає доводи позивача щодо поставки товарів у липні 2013 року на суму 2066901,38грн. та вказує, що поставлена була лише частина товару на суму 866911,39грн. Посилається на здійснення оплати у розмірі 2950271,88грн. Вказує на повернення поставлених товарів у більшому аніж зазначає позивач розмірі, а саме - 2535019,32грн. Також посилається на зарахування зустрічних однорідних вимог актами від 11.07.2013, 11.07.2013, 12.09.2013, 27.09.2013, 03.10.2013, 16.10.2013, 25.10.2013, 05.11.2013, 18.03.2014, 09.04.2014, 29.04.2014 на загальну суму 2654228,73грн., вказує на відсутність у позивача належним чином оформлених документів первинного обліку по невизнаним відповідачем поставках та на інші зазначені у письмових поясненнях обставини.

Позивач звернувся з клопотанням про залучення до участі у справі перевізника - ТОВ "Фіге Україна" в якості третьої особи без самостійних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.27 ГПК України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора. Якщо господарський суд при прийнятті позовної заяви, вчиненні дій по підготовці справи до розгляду або під час розгляду справи встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права і обов'язки осіб, що не є стороною у справі, господарський суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

Вказане клопотання позивача судом розглянуто та відхилено оскільки з матеріалів справи не вбачається якими чином рішення по справі може вплинути на права або обов'язки ТОВ "Фіге Україна" щодо однієї з сторін. З пояснень позивача вбачається, що таке залучення відбувається насамперед для отримання доказів та пояснень на підтвердження його правової позиції.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, судова колегія встановила наступне.

Між позивачем та відповідачем був підписаний договір дистрибуції № 2008 від 20.08.2012 (а.с.24 т.1). Відповідно до п.1.1 вказаного договору, в порядку та на умовах даного договору позивач передає у власність відповідача товар, а відповідач приймає на себе зобовязання прийняти та оплатити поставлений товар, а також розповсюджувати його на умовах , узгоджених сторонами у даному договорі.

Згідно з п.6.3.4 договору, позивач вважається таким, що виконав свої зобовязання з поставки продукції у момент завантаження продукції на транспортний засіб, наданий відповідачем або призначеним відповідачем перевізником.

До матеріалів справи наданий лист відповідача, який був спрямований позивачеві, від 0.02.2013, згідно з яким ТОВ "Фіге Україна" визначено як уповноважений перевізник н7а отримання кожної партії товару за договором № 2008 від 20.08.2012 до отримання повідомлення про заміну перевізника (а.с. 152, т.6).

Пунктом 9.3 договору встановлений обовязок відповідача оплатити товар протягом 45 календарних днів з моменту виконання позивачем свого обовязку з поставки продукції, якщо інше не визначено сторонами додатково.

Стаття 15 ЦК України визначає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За положеннями до ч. ч.1, 2 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Пункт 1 ст. 202 Цивільного Кодексу України встановлює, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення , зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 627 ЦК України, відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до п. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як у письмових поясненнях, наданих до матеріалів справи (наприклад а.с.16 т.7), так і усно в судових засіданнях представники відповідача не заперечували проти наявності заборгованості відповідача перед позивачем у розмірі 5869467,41грн. станом на 30.06.2013 відповідно до акту звірки від 23.07.2013 за поставлені товари. Позивач вказує таку ж саме суму заборгованості.

Відповідно до ч.1 ст.35 ГПК України, обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Виходячи з обставин справи та наданих доказів, достовірність розміру заборгованості станом на 30.06.2013 та добровільність її визнання сторонами не викликає сумнівів у суду.

Позивач стверджує про поставку протягом липня 2013 року продукції на суму 2066901,38грн. за видатковими накладними: № 47966932 від 05.07.2013 на суму 300429,88грн.; № 47966931 від 05.07.2013 на суму 99963,58грн.; № 47966939 від 08.07.2013 на суму 89247,11грн.;№ 47966940 від 08.07.2013 на суму 371499,91грн.; № 47966950 від 08.07.2013 на суму 452663,35грн.; № 47967161 від 15.07.2013 на суму 30389,76грн.; № 47967162 від 15.07.2013 на суму 331722,35грн.; № 47967168 від 15.07.2013 на суму 25927,30грн.; № 47967169 від 15.07.2013 на суму 365058,14грн.;

Відповідач визнає лише факт поставки продукції за видатковими накладними:№ 47966931 від 05.07.2013 на суму 99963,58грн.; № 47966940 від 08.07.2013 на суму 371499,91грн.; № 47967161 від 15.07.2013 на суму 30389,76грн.; № 47967169 від 15.07.2013 на суму 365058,14грн.

Проти решти видаткових накладних заперечує.

Дослідивши обставини справи, суд дійшов до висновку про фактичну передачу продукції позивачем за спірними накладними.

Так, відносно поставки 05.07.2013 позивач посилається на дві видаткові накладні - № 47966932 на суму 300429,88грн. та № 47966931 на суму 99963,58грн. Відповідач визнає лише накладну № 47966931 на суму 99963,58грн.

В матеріалах справи міститься товарно-транспортна накладна від 05.07.2013 № 1607 (а.с. 29, т.6), згідно якої водій перевізника ОСОБА_3 здійснив перевезення засобів гігієни, при цьому в якості вантажовідправника та замовника вказаний позивач, а в якості вантажоодержувача - відповідач. Вказана товарно-транспортна накладна містить печатки перевізника та відповідача а також підписи представників і не заперечується відповідачем. При цьому, маса брутто продукції, отриманої відповідачем за товарно-транспортною накладною № 1607 становить 7,41 тони.

До матеріалів справи надано довіреність перевізника № 751 від 05.07.2013 на отримання вказаним водієм (ОСОБА_4) матеріальних цінностей від позивача, а саме - засобів гігієни за специфікаціями № 7824626 та 7824627 (а.с.14, т.14). Дата відвантаження, прізвище водія, номер автомобіля та причепу повністю співпадає з відомостями у вищевказаній товарно-транспортній накладній № 1607. Також до матеріалів справи надані вказані специфікації № 7824626 та 7824627 (а.с.15-17, 20-22 т.14). Вказані специфікації містять підписи та печатки лише позивача, підписи та печатки відповідача відсутні. Маса брутто продукції за специфікацією № 7824626 вказана в 5,7322тони, за специфікацією 7824627 - 1,678048тони, всього 7,410248тони, тобто 7,41тони якщо округлити до другого знаку після крапки. Саме така вага брутто продукції - 7,41тони отримана відповідачем за товарно-транспортною накладною № 1607.

Таким чином з наявних матеріалів справи вбачається, що поставка за видатковими накладні від 05.07.2013 № 47966932 на суму 300429,88грн. та № 47966931 на суму 99963,58грн. здійснювалась одним автомобілем однією ходкою, тобто продукція була завантажена одночасно та вагою 7,41тони. Відповідач вказує на отримання продукції лише за видатковою накладною від 05.07.2013 № 47966931 на суму 99963,58грн., але при цьому в судовому засіданні не зміг пояснити чому вага брутто отриманої продукції складається з ваги продукції не лише за видатковою накладною № 47966931, а сукупно з вагою з накладною № 47966932 на суму 300429,88грн.

Суд також приймає до уваги інформацію перевізника, ТОВ "Фіге Україна", стосовно фактично доставленого відповідачу товару, яка повністю підтверджує позицію позивача та надані позивачем докази відображення вказаних операцій в документах податкової звітності.

Стосовно відсутності вказаних операцій у податковому обліку відповідача, позивач зазначив, що не визнані відповідачем поставки не оподаткувались цим податком, а тому відповідач міг не включати їх до реєстрів отриманих податкових накладних, не змінюючи при цьому дані щодо власних податкових зобовязань з ПДВ.

З аналогічних підстав суд не враховує доводи відповідача щодо неотримання продукції по решті видаткових накладних.

Таким чином, суд вважає доведеним факт здійснення позивачем поставки відповідачу у липні 2013 року продукції за договором № 2008 від 20.08.2012 на загальну суму 2066901,38грн.

Щодо посилань відповідача на неврахування позивачем актів зарахування зустрічних однорідних вимог від 11.07.2013, 11.07.2013, 12.09.2013, 27.09.2013, 03.10.2013, 16.10.2013, 25.10.2013, 05.11.2013, 18.03.2014, 09.04.2014, 29.04.2014 на загальну суму 2654228,73грн., то вказані доводи відповідача спростовуються розрахунком (а.с.109-132 т.5), з якого вбачається, що позивачем вказані суми враховані під час визначення суми заборгованості.

Відповідач також посилається на повернення поставлених позивачем товарів на суму 2535019,32грн.

Позивач стверджую, про повернення відповідачем поставлених після 30.06.2013 товарів на суму 1204573,94грн., посилаючись на подвійне врахування відповідачем одних і тих саме операцій та вказує на застосування окремих помилково складених накладних.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає доводи позивача обгрунтованими виходячи з наступного.

Позивач стверджує, що кожна поставка товару, який повертався позивачеві, описувалася двома різними за формою накладними, які при цьому містили абсолютно однакову інформацію про вид, кількість та вартість повернутого товару. Таким чином, відповідач двічі враховував кожну операцію з повернення товару. Також позивач зазначає, що на початку розгляду справи відповідач наводив інші дані про вартість повернутого товару, а саме - 1204573,94грн., що співпадає з даними позивача.

Дійсно, стосовно кожної партії товару до матеріалів справи надані дві форми накладних, в яких співпадає вид, кількість та вартість повернутого товару.

В якості прикладу можна навести накладну за формою позивача № 47972833 від 19.03.2014 (а.с.227-228 т.14) та накладну за формою відповідача № 10002 від 05.02.2014 (а.с.229 т.14).

Надаючи до суду письмові пояснення від 09.11.2015 (а.с.1, т.14), позивач навів таблицю таких подвійних накладних, складених за формами позивача та відповідача (а.с.2-4 т.14). Відомості у цій таблиці відповідають фактичним обставинам справи та наявним у матеріалах справи накладним.

Більш того, подвійне врахування накладних відповідачем створило ситуацію, коли за його логікою відбувалось повернення товару у більшому обсязі ніж було отримано. Так, вищевказана накладна на повернення товару за формою відповідача № 10002 від 05.02.2014 містить посилання на накладну № 47965837 від 04.06.2013 (а.с.211-212 т.2), за якою було поставлено, у тому числі 100 коробок тампонів Kotex UltraSorb Mini (артикул 1351630) та 25 коробок Kleenex WW Aroma Spa (артикул 9440510). При цьому за кожною з вищевказаних накладних було повернуто по 83 та по 16 коробок вказаного товару, що у сумі перевищує кількість отриманого відповідачем.

При цьому позивач звертав увагу суду на те, що за даними відповідача кількість повернення останнім поставлених після 30.06.2013 товарів складає 2535019,32грн. та перевищує здійснену позивачем поставку товару у сумі 2066901,38грн. Суд також погоджується з доводами позивача щодо помилковості складання деяких видаткових накладних про повернення товару, а саме: №№ 9949, 9966, 9963, 9962, 9952, 9951, 9947, 9936, 9957, 9931 від 19.12.2013.

Вказаним накладним відповідають виправлені накладні на повернення за формою відповідача від 28.01.2014, а відносно накладної № 9957 від 05.02.2014. Зазначені накладні мають такі ж саме номери, але вказують на повернення меншої кількості товару через відповідне корегування. Крім того, як вже зазначалось раніше, до всіх зазначених виправлених накладних (від 28.01.2014 та від 05.02.2014) в матеріалах справи наявні ще й накладні за формою позивача на такі ж саме суми та стосовно того ж самого товару.

За таких обставин та враховуючи, що має місце присвоєння одного номеру двом накладним від різної дати, співпадання частини товару що повертається та враховуючи подальше корегування сторонами таких операцій, суд дійшов до висновку про обґрунтованість тверджень позивача в цій частині.

Позивач також зазначає, що його податкова звітність підтверджує наданий розрахунок, оскільки на кожне повернення товару оформлялися коригування до податкових накладних з відображанням їх у податковому обліку.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку про наявність у відповідача заборгованості за договором дистрибуції № 2008 від 20.08.2012 у розмірі 1127294,24грн. та обгрунтованості вимог позивача в частині стягнення вказаної суми.

Суд виходить з наявної та визнаної сторонами заборгованості відповідача у сумі 5869467,41грн. за поставлену продукцію станом на 30.06.2013, здійснення позивачем поставки товару у липні 2013 року на суму 2066901,38грн., отримання оплати після 30.06.2013 у розмірі 2950271,88грн., повернення відповідачем поставлених після 30.06.2013 товарів на суму 1204573,94грн. та зарахування зустрічних вимог після 30.06.2013 на суму 2654228,73грн.

Згідно ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ст.43 ГПК України).

За таких обставин, вимоги позивача про стягнення 1136291,30 грн. основної заборгованості підлягають частковому задоволенню у розмірі 1127294,24грн.

Відповідно до ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального Кодексу України, судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.32, 33, 35, 43, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Кімберлі Кларк Україна" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ексім Групп" про стягнення 1 136 291,30 грн. задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ексім Групп" (65101 м. Одеса, вул. Космонавта Комарова,буд.10,офіс 208, код 36155700) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Кімберлі Кларк Україна" (03680, м. Київ, вул.М.Грінченка,буд.2/1, код 21701/один мільйон сто двадцять сім тисяч двісті девяносто чотири/грн. 24 коп. основного боргу та 22569/двадцять дві тисячі пятсот шістдесят девять/грн. 87 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного господарського суду, яка подається через місцевий господарський суд протягом 10-денного строку з моменту складення та підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо не буде подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Вступна та резолютивна частина рішення оголошені в судовому засіданні 23.06.2016 року.

Повний текст рішення складено 24 червня 2016 р.

Головуючий суддя Р.В. Волков

Суддя Г.І. Гуляк

Суддя Ю.М. Щавинська