ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
УХВАЛА

"01" липня 2016 р.Справа № 924/1812/15

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Димбовського В.В., розглянувши матеріали скарги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Хмельницький про 1) визнання недійсною постанови старшого державного виконавця Другого відділу ДВС м. Хмельницького ОСОБА_2 від 18.05.2016р. ВП №51149199 про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження; 2) звільнення з-під арешту всього рухомого та нерухомого майна, яке належить ОСОБА_1, у справі №924/1812/15

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю „Порше Лізинг Україна, м. Київ

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Хмельницький

про стягнення 56391,17 грн. - основної заборгованості, 252357,33 грн. - збитків, 3894,75 грн. - штрафу, 4221,83 грн. - пені, 1265,88 грн. - 3% річних, 20054,00 грн. - інфляційних втрат, 11571,28 грн. - процентів за користування чужими грошовими коштами

За участю представників:

від ФОП ОСОБА_1: ОСОБА_3 - за довіреністю від 15.12.2015р.

від ТОВ „Порше Лізинг Україна: не зявився

від ДВС: ОСОБА_2 - за довіреністю від 16.06.2016р.

Рішенням господарського суду від 21.01.2016р. частково задоволено позов товариства з обмеженою відповідальністю „Порше Лізинг Україна, м. Київ про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Хмельницький 56391,17 грн. - основної заборгованості, 252357,33 грн. - збитків, 3894,75 грн. - штрафу, 4221,83 грн. - пені, 1265,88 грн. - 3% річних, 20054,00 грн. - інфляційних втрат, 11571,28 грн. - процентів за користування чужими грошовими коштами.

Присуджено до стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю „Порше Лізинг Україна 22681,04 грн. - основної заборгованості, 3855,43 грн. - пені, 968,50 грн. - штрафу, 1156,63 грн. - 3% річних, 14594,21 грн. - інфляційних втрат та 1218,00 грн. - витрат по оплаті судового збору.

16.02.2016р. на виконання вказаного рішення видано наказ.

03.06.2016р. на адресу суду від фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 надійшла скарга на дії старшого державного виконавця Другого віддділу ДВС м. Хмельницького, відповідно до якої скаржник просить:

1) визнати недійсною постанову старшого державного виконавця Другого відділу ДВС м. Хмельницького ОСОБА_2 від 18.05.2016р. ВП №51149199 про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження;

2) звільнити з-під арешту все рухоме та нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1.

Ухвалою від 06.06.2016р. скаргу призначено до розгляду в судовому засіданні.

Скаржник вважає, що постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 18.05.2016р. за змістом не відповідає вимогам діючого законодавства та є незаконною.

На думку скаржника, старший виконавець ОСОБА_2 порушив п.п. 3.6.2, 4.1.1 Інструкції про проведення виконавчих дій та ст. 30 Закону України „Про виконавче провадження.

В обгрунтування своєї позиції посилається на те, що державний виконавець, наклавши арешт на майно в той же день, в який відкрив виконавче провадження, не надав боржнику можливості самостійно сплатити борг в 7-денний термін від дня вручення. Вказує, що постанова про відкриття виконавчого провадження та постанова про накладення арешту було отримано 23.05.2016р.

У доповненні до скарги, скаржник обгрунтовує свою позицію ще й тим, що державний виконавець, винісши постанову про арешт майна боржника, не врахував, що порушує майнові права та інтереси іншого власника, а саме: чоловіка ОСОБА_1 ОСОБА_4, які йому гарантовані Конституцією України та зокрема ст. 319 ЦК України. Вказує, що в постанові про арешт майна боржника чітко визначено накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_1 в межах суми боргу, тобто в межах суми, яка б не перевищувала 44473 грн. 81 коп. Стверджує, що на даний час арештоване все майно ОСОБА_1 та ОСОБА_5, а саме будинок загальною площею 241,9 кв.м. житлової площі, що знаходиться за адресою: Хмельницька обл., Хмельницький район, масив Молодіжний, вул. Висоцького, 3; квартира №24, що знаходиться за адресою м. Хмельницький, вул. Хотовицьокого, 11, а також транспортні засоби.

Також, на переконання скаржника, державний виконавець порушив черговість звернення стягнення на майно, оскільки стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів

Представник скаржника в судовому засіданні наполягав на задоволенні скарги.

Державний виконавець у судовому засіданні та письмово проти скарги заперечує. Посилаючись на ст.ст. 25, 31, 60 Закону України „Про виконавче провадження, вважає свої дії спрямованими виключно на повне виконання судового рішення.

ТОВ „Порше Лізинг Україна письмову позицію по суті скарги суду не надало.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали скарги та виконавчого провадження, суд встановив:

ТОВ „Порше Лізинг Україна звернулось до Другого відділу ДВС міста Хмельницького із заявою від 11.05.2016р. про відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, кошти та інші цінності, які належать ОСОБА_1, з метою забезпечення виконання наказу господарського суду Хмельницької області №924/1812/15, виданого 16.02.2016р. на виконання рішення суду від 21.01.2016р. по справі №924/1812/15.

18.05.2016р. старшим державним виконавцем Другого відділу ДВС міста Хмельницького ОСОБА_2 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №51149199 з виконання наказу господарського суду Хмельницької області №924/1812/15 від 16.02.2016р. Вказана постанова направлена сторонам виконавчого провадження із супровідним за вих. №15849/07-32 від 18.05.2016р. рекомендованим листом з повідомленням про вручення, про що свідчать реєстр на відправку рекомендованої кореспонденції від 20.05.2016р., список №974 згрупованих поштових відправлень листів рекомендованих.

18.05.2016р. старшим державним виконавцем Другого відділу ДВС міста Хмельницького ОСОБА_2 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження. Вказаною постановою, поміж іншого, заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику лише в межах суми боргу. Постанова про арешт майна направлена сторонам виконавчого провадження із супровідним листом за вих. №16097.

При розгляді скарги, судом приймається до уваги наступне.

Відповідно до ст. 124 Конституції України та ст. 115 Господарського процесуального кодексу України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обовязковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України „Про виконавче провадження.

Статтею 5 Закону України „Про виконавче провадження встановлено, що вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обовязкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України.

Згідно пункту 9.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р. №9 „Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України, у розгляді скарг стягувача чи боржника на дії органу Державної виконавчої служби, повязані з арештом і вилученням майна та його оцінкою, господарський суд перевіряє відповідність цих дій приписам статтей 57, 58 Закону України „Про виконавче провадження.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 57 Закону України „Про виконавче провадження, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Згідно з ч. 3 цієї ж статті, арешт може бути накладений у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, які здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку встановленому цим Законом.

Згідно ч. 3 ст. 19 Закону України „Про виконавче провадження, у заяві про відкриття виконавчого провадження щодо виконання рішення про майнове стягнення стягувач має право просити державного виконавця накласти арешт на майно та кошти боржника та оголосити заборону на його відчуження.

В абзаці 2 частини 2 статті 25 Закону України „Про виконавче провадження передбачено, що за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Таким чином, закон передбачає можливість накладення арешту у межах строку для добровільного виконання рішення суду на підставі поданої стягувачем заяви.

Враховуючи те, що законом дозволяється накладення арешту на майно боржника, одночасно з відкриттям виконавчого провадження та наявність у матеріалах виконавчого провадження відповідної заяви стягувача, державний виконавець, наклавши арешт, не порушив вимоги закону. Тому, доводи скаржника про те, що державний виконавець, наклавши арешт на майно, не надав можливості самостійно сплатити борг, до уваги не приймаються.

Не приймаються до уваги й посилання скаржника на порушення порядку черговості стягнення за виконавчим документом з огляду на наступне.

Накладення арешту у межах строку для добровільного виконання рішення суду можливе як на кошти, так і на майно боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України „Про виконавче провадження, примусове виконання рішення державний виконавець розпочинає у разі ненадання боржником у строки, встановлені ч. 1 ст. 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення.

Заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на кошти та інше майно боржника (ст. 32 Закону України „Про виконавче провадження). У свою чергу, накладення арешту (без вилучення та примусової реалізації майна) не є заходом примусового виконання рішення відповідно до ст. 32 Закону України „Про виконавче провадження, а є лише заходом забезпечення виконання рішення суду, який відповідно до ст. 25 вказаного Закону може бути застосований державним виконавцем протягом встановленого для добровільного виконання строку.

Аналогічна правова позиція стосовно можливості накладення арешту під час відкриття виконавчого провадження та відсутності порушення порядку черговості звернення стягнення на майно, викладена у постанові Вищого господарського суду України від 27.01.2016р. у справі №922/1109/15.

Окрім того, твердження скаржника на пізнє отримання постанови про відкриття виконавчого провадження не є підставою для скасування постанови про накладення арешту, оскільки зазначена обставина не позбавила боржника права на добровільне виконання рішення суду упродовж семиденного строку з дня отримання постанови.

Не приймаються й доводи скаржника на неправомірність накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, оскільки у постанові про арешт майна міститься заборона здійснювати відчуження майна лише в межах суми боргу.

Стосовно посилань скаржника на належність частки майна, на яке накладено арешт, іншій особі, звертається увага, що відповідно ст. 55 Конституції України, ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Як зазначено в абз. 3 п. 9.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України №9 від 17.10.2012р., вимоги інших осіб щодо належності саме їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, реалізується шляхом подання ними з додержанням правил підвідомчості (стаття 12 ГПК) позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним з підстав, передбачених законом. Орган Державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися господарським судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

У пункті 9.13 постанови №9 від 17.10.2012р. розяснено, що за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобовязує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Дослідивши та оцінивши в сукупності всі надані до матеріалів справи докази, суд дійшов висновку, що дії старшого державного виконавця Другого відділу ДВС м. Хмельницького ОСОБА_2 щодо винесення постанови від 18.05.2016р. про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження не суперечать нормам Закону України „Про виконавче провадження. Отже, доводи скаржника про незаконність накладення арешту визнаються неправомірними.

ОСОБА_2 зазначеного вище, стосовно вимоги про звільнення з-під арешту всього рухомого та нерухомого майна, яке належить ОСОБА_1 відмічається наступне: як розяснено в абз. 2 п. 9.13 постанови пленуму Вищого господарського суду України №9 від 17.10.2012р., господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, повязані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобовязати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

З врахуванням викладеного, у суду відсутні правові підстави для звільнення з-під арешту всього рухомого та нерухомого майна, яке належить ОСОБА_1.

Отже, скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про визнання недійсною постанови старшого державного виконавця Другого відділу ДВС м. Хмельницького ОСОБА_2 від 18.05.2016р. ВП №51149199 про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження і про звільнення з-під арешту всього рухомого та нерухомого майна, яке належить ОСОБА_1, необхідно відхилити.

Керуючись ст. ст. 86, 87, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про визнання недійсною постанови старшого державного виконавця Другого відділу ДВС м. Хмельницького ОСОБА_2 від 18.05.2016р. ВП №51149199 про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження; про звільнення з-під арешту всього рухомого та нерухомого майна, яке належить ОСОБА_1, відхилити.

Суддя В.В. Димбовський

Віддруковано 4 примірника:

1 - до справи,

2 - товариству з обмеженою відповідальністю „Порше Лізинг Україна (м. Київ, проспект Павла Тичини, 1В, офіс „В),

3 - фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1,

4 - Другому відділу ДВС м. Хмельницького.