РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.06.2016Справа №910/6867/16
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Т Інвест"

До Національного авіаційного університету України

про визнання дії протиправними та зобов'язання припинити дії

Суддя Лиськов М.О.

Представники:

від позивача: Круглюк Г.В.

від відповідача: Білий В.М. (дов. № 06-03/21 від 18.01.2016)

В судовому засіданні 22.06.2016, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Т Інвест" до Національного авіаційного університету України про визнання дії протиправними та зобовязання припинити дії.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.04.2016 порушено провадження у справі № 910/6867/15 та призначено розгляд справи на 18.05.2016.

Одночасно з поданням позову Товариство з обмеженою відповідальністю "Т Інвест" звернулось до господарського суду з клопотанням про вжиття заходів про забезпечення позову, в якому позивач просить заборонити відповідачу вчиняти дії щодо припинення віконання зобовязвнь за угодою про відшкодування вартості електричної енергії № 48/Е від 1 жовтня 2013 року, що укладена між Національним авіаційним університетом України та Товариством з обмеженою відповідальністю "Т Інвест".

21.04.2016 ухвалою суду заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Т Інвест" про вжиття заходів до забезпечення позову - задовольнити.

В судове засідання, призначене на 18.05.2016, представник позивача з'явився, надав заяву про збільшення позовних вимог. Суд відклав розгляд вказаної заяви.

В судове засідання, призначене на 18.05.2016, представник відповідача не з'явився, причин не явки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи, був належним чином повідомлений, що підтверджується зворотнім повідомленням про вручення поштового відправлення за номером 01 6, згідно якого 25.01.2016 представник відповідача отримав поштове відправлення Господарського суду м. Києва з ухвалою про порушення провадження у справі.

18.05.2016 розгляд справи відкладено на 25.05.2016.

В судове засідання, призначене на 25.05.2016, представник позивача не з'явився, причин не явки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи, був належним чином повідомлений.

В судове засідання, призначене на 25.05.2016, представник відповідача з'явився, надав пояснення по справі.

25.05.2016 ухвалою суду відмовлено прийнятті заяви про збільшення позовних вимог та відкладено розгляд справи на 15.06.2016.

В судове засідання призначене на 15.06.2016, з'явились представники сторін. Представник позивача просив оголосити в судовому засіданні перерву та продовжити строк розгляду справи на 15 днів.

15.06.2016 ухвалою суду строк розгляду справи продовжено на 15 днів та відкладено на 22.06.2016.

В судове засідання, призначене на 22.06.2016, з'явились представники сторін.

Представник позивача заявив клопотання про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ТОВ «Спорт-Ессетс».

Враховуючи норму ст.27 Господарського процесуального кодексу України, якою передбачено, що треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора. Якщо господарський суд при прийнятті позовної заяви, вчиненні дій по підготовці справи до розгляду або під час розгляду справи встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права і обов'язки осіб, що не є стороною у справі, господарський суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

У заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити або допустити до участі у справі.

Питання про допущення або залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, до участі у справі вирішується ухвалою суду про прийняття позовної заяви до розгляду (із зазначенням про це в ухвалі про порушення провадження у справі) або під час розгляду справи, але до прийняття господарським судом рішення, з урахуванням того, чи є у цієї особи юридичний інтерес у даній справі. Саме лише зазначення в позовній заяві та/або у вступній частині судового рішення певного підприємства чи організації як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, без вирішення судом питання щодо її допущення або залучення до участі у справі не надає їй відповідного процесуального статусу.

Що ж до наявності юридичного інтересу у третьої особи, то у вирішенні відповідного питання суд має з'ясовувати, чи буде у зв'язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов'язки, або змінено її наявні права та/або обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому (п. 1.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011.).

З урахуванням наведеного, клопотання від 22.06.2016 судом визнано необґрунтованим, враховуючи, що у зв'язку з прийняттям рішення у даній справі ТОВ "Спорт-Ессетс" не буде наділено новими правами чи покладено на неї нові обов'язки, або змінено її наявні права та/або обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому

Суд розглянувши заяву позивача про збільшення позовних вимог, подану 22.06.2016, відмовляє в її задоволенні.

Розглянувши подане клопотання позивача про зупинення провадження у справі суд відзначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ГПК України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом, а також у разі звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави.

Проте, розгляд господарським судом справи №910/4699/16 ніяким чином не унеможливлює розгляд даної справи, що являлось би підставою для зупинення провадження у справі, а тому суд визнає подане клопотання не обґрунтованим та відмовляє у його задоволенні.

Окрім того, суд розглянувши клопотання позивача про витребування додаткових у доказів у відповідача та Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг відмовляє у його задоволенні з огляду на наступне.

Відповідно до вимог частини 2 статті 38 Господарського процесуального кодексу України, у клопотанні повинно про витребування доказів повинно бути зазначено:

1) який доказ витребовується;

2) обставини, що перешкоджають його наданню;

3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація;

4) обставини, які може підтвердити цей доказ.

Проте, судом встановлено, що відповідачем у клопотанні про витребування додаткових доказів у відповідача та Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг в порушення вимог частини 2 статті 38 Господарського процесуального кодексу України, не вказано обставин, що перешкоджають його наданню.

Вимогами статтею 33 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що клопотання відповідача про витребування додаткових доказів відповідача та Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг є не вмотивованим, належним чином не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Розглянувши клопотання позивача про відкладення розгляду справи суд відмовив у його задоволенні виходячи з наступного.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 77 зазначеного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із п.3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому, господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою -п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Твердження позивача про намір укладання мирової угоди відповідачем в судовому засіданні спростовано, разом з тим сторони не позбавлені права укласти мирову угоду на стадії виконання рішення в порядку ст.. 121 Господарського процесуального кодексу України.

З урахуванням викладених обставин, клопотання позивача про відкладення розгляду справи залишено судом без задоволення.

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч.1 ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов?язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України від 25 січня 2006 р. № 1-5/45, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це -складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

За висновками суду, незважаючи на те, що відповідач в судове засідання 24.02.2016, не з'явився, справа може бути розглянута за наявними у ній документами у відповідності до вимог ст.75 Господарського процесуального кодексу України, а неявка деяких учасників судового спору не перешкоджає вирішенню справи по суті.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 811 Господарського процесуального кодексу України.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувся з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

01.10.2013 між позивачем (сторона 2) та відповідачем (сторона 1) укладено Угоду про відшкодування вартості електричної енергії №48/Е (далі - Угода).

Відповідно до п.1.1. Угоди сторона 1 передає електричну енергію стороні 2 для забезпечення потреб електроустановок Сторони 2 з дозволеною потужністю 30 кВт, а сторона 2 відшкодовує стороні 1 вартість використаної електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цієї Угоди.

Згідно з п.7.3. Угоди вона укладається строком до 31.12.2018 та може бути розірвана і в іншій термін за ініціативою будь-якої із сторін у порядку, визначеному законодавством або договором.

Листом №06.11/239 від 04.02.2016 відповідач повідомив позивача про припинення зобов'язань за Угодою та долучив примірник угоди про розірвання Угоди про відшкодування вартості електричної енергії №48/Е від 01.10.2013.

Позивач вважає такі дії неправомірними в зв'язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ст. 188 Господарського кодексу України, яка кореспондується зі ст.525 ЦК України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або договором.

Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Таким чином законодавством України передбачений порядок укладення, зміни та розірвання господарських договорів, визначені підстави припинення зобов'язання.

Статтею 15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи, громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до ст. 2 ГПК України господарський суд порушує провадження у справі за позовами, зокрема, підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем не доведено в чому полягає порушення, невизнання або оспорювання його прав, свобод чи охоронюваних законом інтересів з боку відповідача.

За змістом ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Серед способів захисту, передбачених ст. 16 ЦК України, не зазначено такого способу захисту, як зобов'язання припинення дій, спрямованих на розірвання укладених правочинів.

За таких підстав, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими що задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору при відмові в позові покладаються на позивача.

В силу норм ст. 68 Господарського процесуального кодексу України питання про скасування забезпечення позову вирішується господарським судом, що розглядає справу, із зазначенням про це в рішенні чи ухвалі.

В п.10 постанови №16 від 26.12.2011р. Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову» зазначено, що забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача, внаслідок чого господарський суд не повинен скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба у забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або забезпечення позову перешкоджає належному виконанню судового рішення.

У зв'язку з тим, що потреба у забезпечення позову відпала, враховуючи приписи ст. 68 Господарського процесуального кодексу України, п. 10 постанови №16 від 26.12.2011 р. Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову», за висновками суду, існують підстави для скасування заходів до забезпечення позову у справі № 910/6867/16, вжитих ухвалою від 21.04.2016.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Т Інвест" до Національного авіаційного університету України про визнання дії протиправними та зобов'язання припинити дії - відмовити.

2. Скасувати заходи до забезпечення позову, вжиті ухвалою Господарського суду міста Києва від 910/6867/16, вжитих ухвалою від 21.04.2016.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено - 24.06.2016.

Суддя М.О. Лиськов