Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "29" червня 2016 р. Справа № 906/536/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Сікорської Н.А.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність №41/1 від 01.02.2016р.;

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність від 17.06.2016р.;

ОСОБА_3, довіреність від 17.06.2016р.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Житомиргаз збут"

до Житомирського державного технологічного університету (відокремлений підрозділ Вище професійне училище ЖДТУ)

про стягнення 339825,71 грн.

Позивачем подано позов про стягнення з відповідача 339825,71 грн. заборгованості, з яких: 314933,74 грн. - основний борг, 21832,65 грн. - пеня, 1540, 57 грн. - 3 % річних та 1518,75 грн. інфляційні.

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 02.06.2016р. порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 21.06.2016р.

В судовому засіданні від 21.06.2016р. в порядку ст. 77 ГПК України оголошено перерву до 29.06.2016р.

Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Повідомив, що основний борг відповідача станом на день судового засідання не змінився та становить 314933,74 грн.

Надав підписаний відповідачем акт звірки розрахунків від 29.06.2016р., з якого вбачається, що у відповідача рахується заборгованість перед позивачем в сумі 314933,74 грн. (а.с. 65).

Представники відповідача наявність боргу перед позивачем в сумі 314933,74 грн. підтвердили. Щодо стянення пені, 3% річних, інфляційних заперечили.

Крім того, заявили клопотання про зменшення розміру пені посилаючись на те , що училище є державним неприбутковим навчальним закладом, який за Законом України "Про Державний бюджет на 2016рік" фінансується з місцевого бюджету.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

04.09.2015р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз збут" (постачальник/позивач), Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Житомиргаз" (далі - ПАТ "Житомигаз", за договором - газорозподільне / газотранспортне підприємство) та Житомирським державним технологічним університетом (відокремлений підрозділ Вище професійне училище ЖДТУ) (споживач/відповідач) було укладено договір № 2015/ТП-БО-700049 на постачання природного газу за регульованим тарифом з додатком № 3 (а.с.11-14).

Відповідно до умов п.1.1. договору, постачальник постачає природний газ споживачеві в обсягах і порядку, передбачених договором для забезпечення потреб споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість газу і наданих послуг у розмірах, строках, порядку та на умовах, передбачених договором.

Відповідно до п. 2.3 договору, обсяг спожитого (протранспортованого) газу за розрахунковий період, що підлягає оплаті споживачем, визначається за підсумками розрахункового періоду на межі балансової належності об'єктів споживача за даними комерційних вузлів обліку, визначених у додатку 1 до договору

За підсумками розрахункового періоду споживач протягом двох робочих днів погоджує з газорозподільним/газотранспортним підприємством акт про фактичний обсяг спожитого (протранспортованого) газу за розрахунковий період, який є підставою для оформлення актів приймання-передачі газу між відповідними суб'єктами ринку природного газу (п. 2.5 договору).

За умовами п. 3.1 договору, договірні обсяги постачання газу споживачеві наводяться у додатку 3 до Договору (а.с 14).

Згідно п. 3.6 договору, послуги з постачання газу підтверджуються підписаним постачальником та споживачем актом приймання-передачі газу, що оформлюється на підставі акта про фактичний обсяг спожитого (протранспортованого) газу за розрахунковий період, складеного споживачем та газорозподільним/газотранспортним підприємством відповідно до пункту 2.5 розділу II Договору.

Акти приймання-передачі газу є підставою для остаточних розрахунків споживача з постачальником (п. 3.9 Договору).

За змістом п.4.6 договору, оплата вартості послуг з постачання газу здійснюється споживачем на умовах щомісячної 100% попередньої оплати договірного обсягу постачання газу, визначеного в додатку 3 до договору, не пізніше ніж за три робочих дні до початку розрахункового періоду, крім оплати вартості послуг з постачання суб'єктами господарювання, які виробляють теплову енергію, у тому числі блочних (модульних) котелень, установлених на дахові та прибудованих (виходячи з обсягу природного газу, що використовується для виробництва та надання населенню послуг з опалення та гарячого водопостачання, за умови ведення такими суб'єктами окремого приладового та бухгалтерського обліку тепла і гарячої води). У випадку недоплати вартості послуг з постачання газу за розрахунковий період споживач проводить остаточний розрахунок не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Як встановлено в підпункті 5.3.3 пункту 5.3 договору, споживач взяв на обов'язок оплачувати постачальнику вартість поставленого газу на умовах та в обсягах, визначених договором.

В пунктах і 10.1, 10.2 договору встановлено, що договір набирає чинності з 1 липня 2015 року та укладається на строк по 31 грудня 2015 року. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо за місяцем до закінчення строку дії договору жодною зі сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов. При цьому сторони мають переоформити додаток 3 договору щодо договірних обсягів постачання природного газу, у якому визначити планові обсяги газу на продовжений строк. Усі зміни та доповнення до Договору оформлюються письмово та підписуються уповноваженими особами сторін.

Відповідно до умов підписаної сторонами додаткової угоди №1 від 19.02.2016р. до договору на постачання природного газу за регульованим тарифом № 2015/ТП-БО-700049 від 04.09.2015р. (а.с. 60), сторони вирішили доповнити договір пунктом 10.6, відповідно до якого встановили, що дія договору може продовжуватись на строк, достатній для проведення процедури закупівлі на початку наступного року, в обсязі, що не перевищує 20 відсотків суми, визначеної у Договорі, укладеному в попередньому році.

Сторони домовились збільшити термін дії договору строком по 29.02.2016р.

За пунктом 2 даної додаткової угоди сторони домовились встановити суму цієї додаткової угоди в розмірі 134798,40 грн., в т.ч. ПДВ - 22466,40 грн.

Додаткова угода набирає чинності з 19.02.2016р. і діє по 29.02.2016р.

За даними позивача, останнім на виконання умов договору та додаткової угоди протягом січня - квітня 2016 року поставлено відповідачу природний газ в кількості 60302 м. куб. на загальну суму 470601,64 грн., що підтверджується підписаними між сторонами актами приймання-передачі природного газу № 114105ВВО6АВ016 від 21.01.2016р., № 06АВ016 від 22.02.2016р., № ЖТ300005449 від 01.01.2016р., № ЖТ 300009513 від 27.04.2016р. (а.с. 15-18).

Відповідач за поставлений природний газ розрахувався частково на загальну суму 155667,90грн., внаслідок чого у останнього утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 314933,74 грн.

Відповідно до п. 6.2.2 договору, у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом IV договору, із споживача стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

На підставі вищевказаного пункту договору позивачем заявлено до стягнення з відповідача 21832,65 грн. пені.

Крім того, посилаючись на ч.2 ст. 625 ЦК України позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 1540,57 грн. 3% річних та 1518,75 грн. інфляційних.

Відповідач частково заперечуючи проти позову зазначає, що позивачем поставлено відповідачу природного газу на загальну суму 470601,64 грн. За надані послуги відповідач розрахувався частково на суму 155667,90грн. Вказані проплати відповідач здійснив в межах дозволених сум, що передбачено п.7 ст. 40 Закону України "Про здійснення державних закупівель" , тобто без проведення тендеру на закупівлю в розмірі 20% від суми договору , який діяв між сторонами у 2015 році.

Пояснив, що у зв'язку з прийняттям Закону України "Про Державний бюджет на 2016 рік", лише у березні 2016 року відповідач оголосив тендерні торги на закупівлю природного газу після доведення училищу асигнувань на його утримання з міського бюджету.

Вказав, що основний борг перед позивачем в сумі 314933,74 грн. відповідач визнає у повному обсязі, проте заперечує проти стягнення пені, 3% річних та інфляційних у зв'язку з тим, що договір на постачання газу на 2016 рік з позивачем не був укладений, відповідач є державним неприбутковим навчальним закладом, який за Законом України "Про державний бюджет на 2016 рік" фінансується з місцевого бюджету. В разі задоволення вимоги про стягнення пені просив суд зменшити її розмір

Оцінивши в сукупності матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з огляду на наступне.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст.509 ЦК України).

Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини між сторонами виникли на підставі договору № 2015/ТП-БО-700049 на постачання природного газу за регульованим тарифом та додаткової угоди до нього від 19.02.2016р.

В процесі розгляду справи судом було встановлено, що вищевказаний договір врегульовував відносини позивача та відповідача з поставки природного газу у 2015 році та частково у 2016 році згідно з додатковою угодою 19.02.2016р., якою було пролонговано дію договору по 29.02.2016р., з правом здійснити закупівлю послуг по споживанню у 2016 році природного газу на суму не більше 134798,40, що складає 20% суми, визначеної у договорі, укладеному у попередньому році.

Таким чином, суд дійшов висновку, що загальний обсяг господарських зобов'язань за договором № 2015/ТП-БО-700049 з урахуванням додаткової угоди до нього від 19.02.2016р. за заявлений позивачем період, а саме з січня по квітень 2016 р. складає 134798,40 грн.

Разом з тим, суд дійшов висновку, що поставка природного газу за актом № 114105ВВО6АВ016 від 21.01.2016р. (січень 2016 року) в сумі 85292,27 грн. та за актами № 06АВ016 від 22.02.2016р. (лютий 2016 року), № ЖТ300005449 від 01.01.2016р. (березень 2016 року), № ЖТ 300009513 від 27.04.2016р. (квітень 2016 року) здійснювалась поза межами договору № 2015/ТП-БО-700049 на постачання природного газу за регульованим тарифом та додаткової угоди до нього від 19.02.2016р.

Згідно з частиною 1 статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Як визначено частиною 1 статті 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Виходячи з вищевикладених обставин, між сторонами згідно актів приймання-передачі № 114105ВВО6АВ016 від 21.01.2016р.( в сумі 85292,27 грн.) № 06АВ016 від 22.02.2016р., № ЖТ300005449 від 01.01.2016р. № ЖТ 300009513 від 27.04.2016р. виникли правовідносини поставки, укладені в спрощений спосіб.

Статтею 714 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Так, матеріалами справи підтверджується факт поставки відповідачу позивачем природного газу на загальну суму 470601,64 грн. Відповідач факт отримання природного газу на зазначену суму не оспорив.

Нормою ст. 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Нормами ч.1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 4.6 договору сторони визначили, що остаточний розрахунок за отриманий природний газ здійснюється не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Таким чином, у відповідача виник обов'язок оплатити поставлений позивачем природний газ у січні 2016 року за актом приймання передачі № 114105ВВО6АВ016 від 21.01.2016р.в сумі 134798,40грн. не пізніше 10.02.2016р.

Однак відповідач в порушення умов договору у визначений строк оплати не здійснив, оплативши отриманий природний газ у вказаній сумі лише 25.02.2016р., що підтверджується платіжним дорученням № 50 від 25.02.2016р., тим самим допустивши прострочення платежу протягом 14 календарних днів (а.с. 64).

Щодо строку проведення розрахунків за поставлений природний газ у січні згідно акту приймання - передачі № 114105ВВО6АВ016 від 21.01.2016р. в сумі 85292,27 грн. та лютому-квітні на підставі актів приймання-передачі № 06АВ016 від 22.02.2016р., № ЖТ300005449 від 01.01.2016р. № ЖТ 300009513 від 27.04.2016р.,то при визначенні терміну розрахунків слід керуватись нормами ст. 692 ЦК України, оскільки суд дійшов висновку, що вказана поставка здійснювалась поза межами договору.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України, яка є спеціальною нормою, що регулює порядок проведення розрахунків при виникненні між суб'єктами господарювання правовідносин купівлі-продажу, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Таким чином, обов'язок оплатити отриманий від позивача природний газ, який поставлявся поза межами договору, у відповідача виник після його прийняття, тобто після підписання відповідних актів приймання-передачі, а саме: за актом № 114105ВВО6АВ016 від 21.01.2016р в сумі 85292,27 грн. - 22.012016р., за актом № 06АВ016 від 22.02.2016р. - 23.02.2016р., за актом № ЖТ300005449 від 01.01.2016р. - до 01.04.2016р., за актом № ЖТ 300009513 від 27.04.2016р. - 28.04.2016р.

Згідно матеріалів справи, відповідач провів часткову оплату вартості отриманого від позивача товару. В результаті неналежного виконання відповідачем свого обов'язку щодо оплати отриманого товару, станом на день розгляду справи в суді має місце заборгованість в сумі 314933,74 грн., яка є заборгованістю за отриманий природний газ, який поставлявся позивачу поза межами договору. Доказів погашення заборгованості у вказаній сумі відповідач суду не надав. Більше того відповідач в судовому засіданні та відповідно до письмового відзиву (а.с. 55) визнав заборгованість перед позивачем у заявленій сумі.

За таких обставин, вимоги позивача в частині стягнення основного боргу в сумі 314933,74 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача 21832,65грн. пені, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Стаття 611 ЦК України визначає правові наслідки порушення зобов'язання, зокрема, сплату неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" встановлено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 даного Закону України визначає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Як вбачається з розрахунку (а.с. 5), пеню заявлено на заборгованість за актом №114105ВВО6АВ016 від 21.01.2016р. за період з 11.02.2016р. по 25.02.2016р. на заборгованість в сумі 220090,64 грн., з 27.02.2016р. по 20.03.2016р. на заборгованість в сумі 85298,61грн., з 22.03.2016р. по 10.05.2016р. на заборгованість в сумі 64422,77грн.;

- за актом № 06АВ016 від 22.02.2016р. за період з 11.03.2016р. по 10.05.2016р. на заборгованість в сумі 151875,20грн.;

- за актом № ЖТ300005449 від 01.01.2016р. за період з 11.04.2016р. по 10.05.2016р. на заборгованість в сумі 54035,45грн.

Загальна сума пені за розрахунком позивача склала 21832,65 грн.

Відповідно до ст.547 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно з ч.1 ст.548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Перевіривши правильність нарахування пені, судом встановлено, що позивач невірно визначив період нарахування та суму заборгованості, на яку заявлено пеню.

Так, оскільки судом встановлено, що поставка природного газу позивачем, в межах укладеного між сторонами договору, здійснювалась лише в січні і лише в сумі 134792,06грн., то у позивача виникло право на нарахування пені за актом №114105ВВО6АВ016 від 21.01.2016р. за період з 11.02.2016р. по 24.02.2016р. на суму заборгованості 134792,06грн.

За розрахунком суду пеня за вищевказаний період на вказану суму заборгованості становить 2268,63 грн.

Разом з тим оскільки суд дійшов висновку, що заборгованість за актом №114105ВВО6АВ016 від 21.01.2016р. в сумі 85298,60 грн., за актом № 06АВ016 від 22.02.2016р. в сумі 151875,20грн. та за актом № ЖТ300005449 від 01.01.2016р.в сумі 54035,45грн., на яку позивачем здійснено нарахування пені є заборгованістю за природний газ, який поставлявся на підставі договору поставки, вчиненого сторонами у спрощений спосіб, а також враховуючи відсутність між сторонами правочину щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчиненого у письмовій формі, вимога позивача про стягнення з відповідача пені в цій частині є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Таким чином вимога про стягнення пені є обґрунтованою, заявленою у відповідності до вимог чинного законодавства та підлягає частковому задоволенню в сумі 2268,63 грн.

В частині стягнення 19564,02 грн. (21832,65 грн. - 2268,63 грн.) пені суд відмовляє за безпідставністю вимог.

Разом з тим, встановивши за результатами розгляду даного спору правомірність заявлених позивачем вимог в частині стягнення 2268,63 грн. пені, суд вважає за можливе задовольнити клопотання відповідача та зменшити її розмір на 50 % до 1134,32грн., враховуючи наступне.

Відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно частини 1 статті 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Стаття 83 ГПК України надає господарському суду право, приймаючи рішення, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Юридичний аналіз наведених правових норм свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду.

Вирішуючи питання зменшення розміру пені, суд врахував, що відповідач є неприбутковим навчальним закладом, який за Законом України "Про державний бюджет на 2016 рік" фінансується з місцевого бюджету. Крім того суд враховує, що прострочка в оплаті природного газу на яку нараховується пеня становила лише 14 календарних днів. До того ж, позивачем не заявлялось про понесені збитки, в результаті неналежного виконання з боку відповідача зобов'язань за договором.

З огляду на встановлені в ході розгляду спору обставини господарської діяльності відповідача, враховуючи баланс інтересів сторін, адекватність обсягу і міри відповідальності відповідача за допущене прострочення грошового зобов'язання, ступінь вини останнього, відсутність тяжких наслідків для позивача порушенням відповідачем зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки таким наслідкам, з метою виконання судового рішення, суд керуючись п. 3 ст. 83 ГПК України задовольняє клопотання відповідача та зменшує розмір пені на 50 % до 1134,32 грн.

Стягнення правомірно заявленої неустойки в сумі 1134,32 грн. та задоволення позовних вимог в частині, трьох процентів річних та інфляційних суд вважає достатнім для забезпечення права позивача на компенсацію за затримку відповідачем оплати отриманого від позивача природного газу.

Стосовно вимог позивача про стягнення на його користь з відповідача 1540,57грн. 3 % річних та 1518,75 грн. інфляційних, то суд зазначає про наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З розрахунку позивача вбачається, що нарахування 3% річних здійснено за наступні періоди:

- за актом №114105ВВО6АВ016 від 21.01.2016р. за період з 11.02.2016р. по 25.02.2016р. на заборгованість в сумі 220090,64 грн., з 27.02.2016р. по 20.03.2016р. на заборгованість в сумі 85298,61грн., з 22.03.2016р. по 10.05.2016р. на заборгованість в сумі 64422,77грн.;

- за актом № 06АВ016 від 22.02.2016р. за період з 11.03.2016р. по 10.05.2016р. на заборгованість в сумі 151875,20грн.;

- за актом № ЖТ300005449 від 01.01.2016р. за період з 11.04.2016р. по 10.05.2016р. на заборгованість в сумі 54035,45грн.

Перевіривши нарахування 3% річних, суд встановив, що позивачем допущено помилку в періоді нарахування, а саме в періоді нарахування 3 % річних з 11.02.2016р. по 25.02.2016р. на суму заборгованості 220090,64грн. позивачем в період нарахування включено день здійснення відповідачем оплати, що суперечить нормам чинного законодавства. Крім того позивачем при розрахунку допущено й арифметичні помилки.

За таких обставин суд здійснив власний розрахунок 3% річних, розмір яких становить 1518,13грн.

Таким чином, вимога про стягнення 3% річних є обґрунтованою, заявленою відповідно до вимог чинного законодавства та такою, що підлягає задоволенню в сумі 1518,13 грн. В частині стягнення 22,44 грн. 3% річних суд відмовляє за безпідставністю вимог.

Разом з тим, перевіривши розрахунок інфляційних (а.с. 5-6), судом встановлено, що інфляційні нарахування позивачем заявлено за березень 2016 року на заборгованість, яка виникла в лютому 2016 року в сумі 151875,20 грн., які складають 1518,75грн.

Перевіривши здійснені позивачем нарахування інфляційних, суд дійшов до висновку, що вони заявлені правомірно, є арифметично вірними та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Враховуючи викладене, позовні вимоги є обґрунтованими, заявленими згідно з вимогами чинного законодавства, підтвердженими належними та допустимими доказами, які є в матеріалах справи, та такими, що підлягають частковому задоволенню на загальну суму 319104,94 грн., з яких: 314933,74 грн. основний борг, 1134,32 грн. -пеня, 1518,13 грн. - 3% річних, 1518,75 грн. - інфляційні

В частині стягнення 20698,34 грн. пені, 22,44 грн. 3 % річних суд відмовляє.

Пунктом 4.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" визначено, що у разі коли господарський суд на підставі пункту 3 статті 83 ГПК зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Судові витрати по сплаті судового збору на підставі ст. 49 ГПК України покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому, в частині обґрунтовано заявленої пені, але зменшеної за рішенням суду, судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Вищого професійного училища Житомирського державного технологічного університету (10025, м. Житомир, вул. Корольова,132, )

на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз збут" (10002, Житомирська область, м.Житомир, вул. Фещенка-Чопівського, 35, )

- 314933,74 грн. основного боргу;

- 1134,32 грн. пені;

- 1518,13 грн. 3% річних;

- 1518,75 грн. інфляційних;

- 4803,59 судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 30.06.16

Суддя Сікорська Н.А.

Віддрукувати:

1- позивачу (згідно заяви) (наручно)