ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" червня 2016 р. Справа № 926/502/16

За позовом ОСОБА_1 акціонерного товариства "Укртрансгаз"

до відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Чернівцігаз"

про стягнення заборгованості - 1 352 533,70 грн.

Суддя О.Г. Проскурняк

Представники:

Від позивача не зявився.

Від відповідача ОСОБА_2, довіреність №01/234 від 02 лютого 2016 року.

ОСОБА_3, довіреність №01/3667 від 31 грудня 2015 року.

СУТЬ СПОРУ: Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" звернулось з позовом до ОСОБА_1 акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Чернівцігаз" про стягнення заборгованості у сумі 1 352 533,70 грн.

Ухвалою господарського суду Чернівецької області від 05 квітня 2016 року порушено провадження у справі та призначено до розгляду в судовому засіданні на 25 квітня 2016 року. Ухвалами суду від 25 квітня 2016 року, 11 травня 2016 розгляд справи відкладався, продовжено строк розгляду справи на 15 днів. В судовому засіданні 13 червня 2016 року оголошено перерву до 21 червня 2016 року.

17 червня 2016 року позивач звернувся до суду з письмовим клопотанням про участь у судовому засіданні, призначеному на 21 червня 2016 року в режимі відео конференції.

Так, відповідно до статті 74-1 Господарського процесуального кодексу України клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції може бути подано не пізніше як за сім днів до дня проведення судового засідання, при цьому питання участі особи вирішується господарським судом не пізніш як за п'ять днів до дня проведення такого судового засідання.

Оскільки, останнім днем строку розгляду справи є 21 червня 2016 року, а позивач подав вищезазначене клопотання за 4 дні до судового засідання, суд відмовляє у задоволенні означеного клопотання.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що у відповідності до умов укладених між сторонами договору транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/Н46 від 27 вересня 2011 року зобов'язувався надати послуги з транспортування природного газу від пункту приймання-передачі газу до газорозподільних станцій, а відповідач вчасно здійснювати оплату на умовах зазначених у договорах.

Далі позивач стверджує, що відповідач оплату за поставлений товар у відповідності до умов договору належним чином не здійснив, в результаті чого виник борг у сумі 791 163,99 грн., за прострочення сплати якого позивачем нараховано відповідно до пункту 7.3 договору - пеню у сумі 329 508,41 грн., відповідно до частини 2 статті 231 ГПК України - штраф в сумі 96 765,48 грн., відповідно до статті 625 ЦК України - 3% річних у сумі 26 155,02 грн. та інфляційні втрати - 108 940,80 грн.

Відповідач у відзиві на позов проти позовних вимог заперечує, та вказує, що 28 березня 2016 року сплатив вартість транспортованого газу у розмірі 791 163,99 грн. та просить відмовити у задоволені позову в частині стягнення пені, 3% річних, інфляційних втрат та 7 % штрафних, у звязку із укладенням сторонами спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків №647/у від 19 лютого 2016 року та 653/у від 19 лютого 2016 року, відповідно до яких сторони узгодили новий порядок проведення взаєморозрахунків.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:

27 вересня 2011 року між Дочірньою компанією "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", правонаступником якої є Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" та Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Чернівцігаз" уклали договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/Н46, згідно пункту 1.1 додаткового договору №1 від 17 січня 2013 року якого позивач зобовязався надати послуги з транспортування природного газу від пункту приймання-передачі газу до газорозподільних станцій, а відповідач вчасно здійснювати оплату на умовах зазначених у договорах.

Згодом, сторони уклали додаткові угоди до Договору № 1 від 17 січня 2013 року, № 2 від 17 березня 2014 року, № 3 від 05 листопада 2014 року.

Відповідно до пункту 11.1 Договору (в редакції зі змінами, внесеними зазначеними додатковими угодами) договір набирає чинності з дня його підписання сторонами, а саме, з 01 жовтня 2011 року та діє в частині транспортування газу до 31 грудня 2013 року, а в частині проведення розрахунків за надані позивачем послуги - до повного виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором. Договір вважається продовженим на кожний наступний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення дії Договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Відповідно до п.1.2 Договору, газ замовника, транспортування якого здійснює газотранспортне підприємство, призначений для задоволення потреб населення та юридичних осіб, яким природний газ відпускається за роздрібними цінами, диференційованими залежно від річних обсягів споживання, газоспоживаюче обладнання яких підключено до газопровідних мереж, що знаходяться у власності чи користуванні замовника. Річний плановий обсяг транспортування природного газу замовника складає 142 000,000 тис.куб.м.

Пункт 5.5 договору передбачає, що оплата вартості послуг за транспортування газу здійснюється відповідачем шляхом перерахування грошових коштів на рахунок позивача на умовах 100 відсотків попередньої оплати за десять днів до початку місяця, у якому буде здійснюватись транспортування газу.

На виконання умов договору продавець надав у січні-червні 2015 року відповідачу послуги з транспортування магістральними трубопроводами природнього газу, а покупець прийняв природний газ у січні 2015 року на загальну суму 1 284 707,40 грн. відповідно до акту наданих послуг від 31.01.2015 року № 01-15-/Н46, у лютому 2015 року на загальну суму 1 069 633,70 грн., відповідно до акту наданих послуг від 28.02.2015 року № 02-15-/Н46, у березні 2015 року на загальну суму 849 090,60 грн., відповідно до акту наданих послуг від 31.03.2015 року № 03-15-/Н46, у квітні 2015 року на загальну суму 180 228,70 грн., відповідно до акту наданих послуг від 30.04.2015 року № 04-15-/Н46, у травні 2015 року на загальну суму 49 009,06 грн., відповідно до акту наданих послуг від 31.05.2015 року № 05-15-/Н46, у червні 2015 року на загальну суму 38 710,50 грн., відповідно до акту наданих послуг від 30.06.2015 року № 06-15-/Н46.

Так, 28 березня 2016 року, тобто до подання позивачем позовної заяви до суду, відповідачем перераховано дві суми на виконання умов договору, а саме платіжним дорученням №2 від 28 березня 2016 року на суму 420 000,00 грн. та платіжним дорученням №5 від 28 березня 2016 року на суму 371 163,99 грн., на загальну суму 791 163,99 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку відмовити у задоволенні позову у частині стягнення боргу у звязку із безпідставністю.

Відповідно до частини 2 статті 231 ГПК України, встановлено що у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг); за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Аналіз наведеної норми матеріального права дає підстави для висновку, що застосування до боржника, який порушив господарське зобов'язання, санкції у вигляді штрафу, передбаченого статтею 231 ГК України, можливо за сукупності таких умов: 1) якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачено договором або законом; 2) якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки; 3) якщо допущено прострочення виконання негрошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 6 грудня 2010 року в справі № 3-4гс10, від 20 грудня 2010 року у справі № 3-41гс10, від 28 лютого 2011 року у справі № 3-11 гс11.

Так, правовідношення в якому відповідач зобовязаний оплатити надану послугу грошима, а позивач має право вимагати від замовника відповідної оплати є грошовими зобовязаннями, а отже до них не може бути застосовано приписи частини 2 статті 231 ГПК України.

19 лютого 2016 року сторонами підписано спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання №647/у за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України відповідно до якого, предметом рішення є організація проведення сторонами взаєморозрахунку відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року №20 "Про затвердження порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій".

Пунктом 2.5 спільного протокольного рішення встановлено що, Публічне акціонерне товариство "Чернівцігаз" перераховує ОСОБА_1 акціонерному товариству "Укртрансгаз" кошти в сумі 420 000,00 грн. саме за транспортування природного газу у 2015 році згідно договору від 27 вересня 2011 року № /Н46.

Тому, суд вважає, що укладенням та підписанням спільних протокольних рішень, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за транспортування природнього газу, поставлений відповідно до договору від 27 вересня 2011 року № /Н46.

Пунктом 5.2 спільного протокольного рішення встановлено що воно набирає чинності з моменту його підписання всіма сторонами і діє до повного виконання сторонами зобовязань за спільним протокольним рішенням.

Таким чином, для застосування санкцій, передбачених пунктів 7.1 і 7.3 договору транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/Н46 та наслідків порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, необхідно, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених протокольними рішеннями, які діяли на момент розгляду справи і відповідно до пункту 14 яких сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмета договору (наведену правову позицію у подібних правовідносинах викладено в постанові Верховного Суду України від 09 вересня 2014 року у справі № 5011-35/1272-2012-42/527-2012.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Так, позивач не довів суду обставини прострочення виконання зобовязань, у звязку із чим суд дійшов висновку відмовити у задоволенні позову.

Керуючись статтями 4-2, 4-3, 43, 49, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову, відмовити.

Повне рішення складено 24.06.2016 р.

Суддя О.Г. Проскурняк