ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2016 року Справа № 921/941/15-г/13
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді:Яценко О.В.
суддівФролової Г.М., Ходаківської І.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4
на постановуЛьвівського апеляційного господарського суду від 04.04.2016 року
у справі№ 921/941/15-г/13 Господарського суду Тернопільської області
за позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_4
до Тернопільської міської ради
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору:1. Комунального підприємства "Об'єднання парків культури і відпочинку м. Тернополя" 2. Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5
про визнання незаконним та скасування рішення міської ради від 18.08.2015 року № 6/61/214; визнання протиправною бездіяльність Тернопільської міської ради щодо неукладення договору оренди земельної ділянки площею 0,0226 га строком на 10 років; визнання права користування земельною ділянкою загальною площею 0,0480 га за адресою АДРЕСА_1.; визнання таким, що припинили дію договору оренди від 07.06.2013 року та договору суборенди від 06.03.2014 року; зобов'язання укласти договір оренди земельної ділянки загальною площею 0,0480 га за адресою АДРЕСА_1, строком на 10 років
В засіданні взяли участь представники:

- позивача:ОСОБА_6 дов. №491 від 14.04.2016 року
- відповідача:Станович Н.Р. дов. № 1843/1 від 29.06.2016 року
- третьої особи-1:не з'явились
- третьої особи-2:ОСОБА_8 дов. № 1717 від 16.09.2015 року

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 (далі за текстом - ФОП ОСОБА_4) звернулась до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Тернопільської міської ради, в якому, з урахуванням уточнення вимог, просила:

- визнати незаконним та скасувати рішення Тернопільської міської ради від 18.08.2015 року №6/61/214 "Про відмову в наданні земельної ділянки площею 0,0254 га за адресою АДРЕСА_1 ФОП ОСОБА_4";

- визнати протиправною бездіяльність Тернопільської міської ради щодо неукладення договору оренди земельної ділянки площею 0,0226 га строком на 10 років;

- визнати право користування земельною ділянкою загальною площею 0,0480 га, в тому числі: земельною ділянкою площею 0,0254 га кад. НОМЕР_1 та земельною ділянкою площею 0,0226 га кад. НОМЕР_2 за адресою АДРЕСА_1;

- визнати такими, що припинили дію договір оренди від 07.06.2013 року, укладений між Тернопільською міською радою, КП "Об'єднання парків культури та відпочинку м. Тернополя", ФОП ОСОБА_4 на земельну ділянку загальною площею 0,0226 га кад. НОМЕР_2, договір оренди від 07.06.2013 року укладений між Тернопільською міською радою, КП "Об'єднання парків культури та відпочинку м. Тернополя" на земельну ділянку загальною площею 0,0254 га кад. НОМЕР_1 та договір суборенди від 06.03.2014 року укладений між КП "Об'єднання парків культури та відпочинку м. Тернополя" і ФОП ОСОБА_5 на земельну ділянку загальною площею 0,0254 га кад. НОМЕР_1;

- зобов'язати укласти договір оренди земельної ділянки загальною площею 0,0480 га за адресою АДРЕСА_1, строком на 10 років.

Ухвалами Господарського суду Тернопільської області від 09.09.2015 року та від 18.09.2015 року (суддя - Стопник С.Г.) залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Комунальне підприємство "Об'єднання парків культури і відпочинку м. Тернополя" (далі за текстом - КП "Об'єднання парків культури та відпочинку м. Тернополя") та Фізичну особу-підприємця ОСОБА_5 (далі за текстом - ФОП ОСОБА_5).

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 23.11.2015 року (суддя Стопник С.Г.) позов ФОП ОСОБА_4 задоволено частково, визнано незаконним та скасовано рішення Тернопільської міської ради від 18.08.2015 року №6/61/214 "Про відмову в наданні земельної ділянки площею 0,0254 га за адресою АДРЕСА_1 ФОП ОСОБА_4"; визнано за ФОП ОСОБА_4 право користування земельною ділянкою загальною площею 0,0480 га, в тому числі земельною ділянкою площею 0,0254 га кад. НОМЕР_1 та земельною ділянкою площею 0,0226 га кад. НОМЕР_2 за адресою АДРЕСА_1; визнано такими, що припинили дію договір оренди землі від 07.06.2013 року, укладений між Тернопільською міською радою та КП "Об'єднання парків культури і відпочинку м. Тернополя" на земельну ділянку загальною площею 0,0226 га кад. НОМЕР_2; договір оренди землі від 07.06.2013 року, укладений між Тернопільською міською радою, КП "Об'єднання парків культури і відпочинку м. Тернополя" на земельну ділянку загальною площею 0,0254 га кад. НОМЕР_1; та договір суборенди землі від 06.03.2014 року, укладений між КП "Об'єднання парків культури та відпочинку м. Тернополя" і ФОП ОСОБА_5 на земельну ділянку загальною площею 0,0254 га кад. НОМЕР_1. Також зобов'язано Тернопільську міську раду укласти з ФОП ОСОБА_4 договір оренди земельної ділянки загальною площею 0,0480 га, в тому числі: земельної ділянки площею 0,0254 га кад. НОМЕР_1 та земельної ділянки площею 0,0226 га кад. НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_1, строком на 10 років. В решті позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції третя особа у справі - ФОП ОСОБА_5 звернувся до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення господарського суду Тернопільської області від 23.11.2015 року в частині задоволених позовних вимог та прийняти у цій частині нове рішення, яким відмовити у позові.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 04.04.2016 року (судді: Кравчук Н.М., Мирутенко О.Л., Якімець Г.Г.) апеляційну скаргу задоволено, рішення господарського суду першої інстанції скасовано в частині задоволених вимог, в цій частині прийнято нове рішення, яким у позові відмовлено. В решті рішення залишено без змін.

Не погоджуючись з вказаною постановою, ФОП ОСОБА_4 звернулась до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції, а рішення місцевого господарського суду залишити в силі, аргументуючи порушенням норм права, зокрема, ст. 377 ЦК України, ст. ст. 121, 141 ЗК України.

Ухвалою від 13.06.2016 року колегії суддів Вищого господарського суду України у складі головуючого судді - Яценко О.В., суддів - Фролової Г.М., Ходаківської І.П. касаційну скаргу ФОП ОСОБА_4 прийнято до провадження, справу призначено до розгляду у судовому засіданні на 30.06.2016 року.

Учасників судового процесу відповідно до статті 1114 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, переглянувши у касаційному порядку рішення суду першої інстанції та постанову апеляційної інстанції, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Господарського суду Тернопільської області від 20.04.2011 року у справі №15/6/5022-256/2011 визнано за ФОП ОСОБА_4 право власності на нежитлове приміщення, площею 74,2 кв.м. (відповідно до інвентаризаційної справи), що знаходиться по АДРЕСА_1.

Згідно з свідоцтвом про право власності на нерухоме майно станом на 26.12.2011 року решта нежилого приміщення - закладу громадського харчування, загальною площею 23,4 кв.м. за вказаною адресою знаходилося у комунальній власності Тернопільської міської ради.

26.04.2013 року Тернопільською міською радою прийнято рішення № 6/31/107 "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0480 га для обслуговування нежитлових приміщень за адресою АДРЕСА_1 КП "Об'єднання парків культури і відпочинку м. Тернополя" та ФОП ОСОБА_4, яким:

- затверджено КП "Об'єднання парків культури і відпочинку м. Тернополя" та ФОП ОСОБА_4 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 0,0480 га для обслуговування нежитлових приміщень за адресою АДРЕСА_1 (п. 1 рішення);

- надано КП "Об'єднання парків культури і відпочинку м. Тернополя" та ФОП ОСОБА_4 в оренду терміном на десять років земельну ділянку загальною площею 0,0480 га:

в тому числі земельну ділянку площею 0,0226 га КП "Об'єднання парків культури і відпочинку м. Тернополя" та ФОП ОСОБА_4, земельну ділянку площею 0,0254 га (кад. НОМЕР_1) КП "Об'єднання парків культури і відпочинку м. Тернополя" для обслуговування нежитлових приміщень за адресою АДРЕСА_1, з можливістю передачі зазначеної земельної ділянки в суборенду (п. 2 рішення);

- зобов'язано КП "Об'єднання парків культури і відпочинку м. Тернополя" ФОП ОСОБА_4 в двомісячний термін зареєструвати право оренди на земельну ділянку у встановленому законом порядку.

На підставі вказаного рішення, 07.06.2013 між Тернопільською міською радою (орендодавцем) та КП "Об'єднання парків культури і відпочинку м. Тернополя" (орендарем) і ФОП ОСОБА_4 (орендарем) було укладено договір оренди землі, за умовами якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення - землі житлової та громадської забудови, яка знаходиться у м. Тернополі за адресою АДРЕСА_1, кад. НОМЕР_2, загальною площею 0,0226 га, в тому числі землі, які використовуються в комерційних цілях (п. п. 1, 2 договору).

Згідно з пунктом 8 договору, останній укладено терміном на десять років з 26.04.2013 року до 26.04.2023 року.

Також судами встановлено, що 07.06.2013 року на підставі вищевказаного рішення Тернопільської міської ради від 26.04.2013 року №6/31/107 між Тернопільською міською радою (орендодавцем) та КП "Об'єднання парків культури і відпочинку м. Тернополя" (орендарем) було укладено договір оренди землі, за умовами якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення - землі житлової та громадської забудови, яка знаходиться у м. Тернополі за адресою АДРЕСА_1, кад. номер НОМЕР_1, загальною площею 0,0254 га, в тому числі землі, які використовуються в комерційних цілях.

Відповідно до п. 8 договору, останній укладено терміном на десять років з 26.04.2013 року до 26.04.2023 року.

Окрім цього, 06.03.2014 року між КП "Об'єднання парків культури і відпочинку м. Тернополя" (орендарем) та ФОП ОСОБА_5 (суборендарем) укладено договір суборенди землі, за змістом якого орендар на підставі рішення Тернопільської міської ради від 26.04.2013 року №6/31/107 надає, а суборендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення - землі житлової та громадської забудови, яка знаходиться у м. Тернополі за адресою АДРЕСА_1, кад. номер НОМЕР_1, загальною площею 0,0254 га, в тому числі землі, які використовуються в комерційних цілях.

Встановлено судами і те, що в подальшому за договором купівлі-продажу нежилого приміщення від 04.06.2014 року, укладеного між Управлінням обліку та контролю за використанням комунального майна Тернопільської міської ради (продавець) та ФОП ОСОБА_4 (покупець) у власність позивача перейшло ціле нежитлове приміщення, яке є комунальною власністю (об'єкт приватизації), що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, приміщення, загальною площею 23,4 кв.м.

Як свідчать матеріали справи, внаслідок цього, ФОП ОСОБА_4 стала єдиним власником нежитлової будівлі по АДРЕСА_1, інформацію про що було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Водночас судами попередніх інстанцій встановлено, що 18.08.2015 року Тернопільською міською радою прийнято рішення № 6/61/214, яким відмовлено в наданні ФОП ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,0254 га (кад. номер НОМЕР_1) в оренду терміном на десять років для обслуговування нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_1.

Звертаючись з позовом до суду, позивач посилався на те, що внаслідок укладення договору купівлі-продажу, він став єдиним власником цілої будівлі за адресою АДРЕСА_1, у зв'язку з чим відповідно до приписів ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України до нього від попереднього землекористувача перейшло право користування земельною ділянкою загальною площею 0,0480 га, в тому числі і земельною ділянкою площею 0,0254 га кад. НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_1.

Разом з тим, позивач зазначав, що таке право Тернопільською міською радою не визнається; оспорюваним рішенням № 6/61/214 від 18.08.2015 року Тернопільською міською радою незаконно відмовлено у наданні позивачу земельної ділянки площею 0,0254 га, чим порушено її права як землекористувача. Також, на думку позивача, раніше укладені договори оренди та суборенди спірної земельної ділянки загальною площею 0,0480 га мають припинити свою дію.

Задовольняючи частково позовні вимоги, місцевий господарський суд виходив з наявності права позивача у зв'язку із придбанням будівлі на отримання у користування земельної ділянки в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землекористувача.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність у позивача права на спірну земельну ділянку, у зв'язку з відсутністю на ній об'єктів нерухомого майна позивача.

Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає такі висновки у справі судів попередніх інстанцій передчасними з огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 ст. 1 ГПК України встановлено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

З аналізу наведених норм можна дійти висновку, що підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

За змістом ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об'єкти (крім багатоквартирних будинків).

Відповідно до приписів ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Згідно зі ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

При цьому при застосуванні положень ст.120 ЗК України у поєднанні з нормою ст. 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об'єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстровано одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об'єкта права власності.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у ст.120 ЗК України, особа яка набула права власності на будівлю чи споруду стає користувачем земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому користувачу.

З огляду на що, набуваючи за рішенням суду у 2011 році право власності на нежитлове приміщення, площею 74,2 кв.м., а також за договором купівлі-продажу у 2014 році право власності на ціле нежитлове приміщення, яке було комунальною власністю загальною площею 23,4 кв.м. за вищевказаною адресою, до позивача перейшло право користування земельною ділянкою, на якій воно розміщене, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача - КП "Об'єднання парків культури та відпочинку м. Тернополя".

Між тим, судами не встановлено, а з укладеного договору купівлі-продажу від 04.06.2014 року не вбачається, яка земельна ділянка (кадастровий номер, площа) перебувала у користуванні КП "Об'єднання парків культури та відпочинку м. Тернополя" під відчуженим нежитловим приміщенням.

Окрім цього з наявної у матеріалах справи копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно комунальної власності Тернопільської міської ради станом на 26.12.2011 року, також не визначено земельну ділянку, на якій розташовано нежитлове приміщення загальною площею 23,4 кв.м.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 ЗУ "Про землеустрій" проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється у разі формування нової земельної ділянки (крім поділу та об'єднання) або зміни цільового призначення земельної ділянки.

За приписами ч. ч. 1 - 8 ст. 791 ЗК України (в редакції, чинній на час затвердження проекту землеустрою) формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Формування земельних ділянок здійснюється:

у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності;

шляхом поділу чи об'єднання раніше сформованих земельних ділянок;

шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів.

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Формування земельних ділянок шляхом поділу та об'єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок.

Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування.

У разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв'язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру.

Відповідно до ст. 55 ЗУ "Про землеустрій" (в редакції, чинній на час затвердження проекту землеустрою) встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів.

Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Документація із землеустрою щодо встановлення меж житлової та громадської забудови розробляється у складі генерального плану населеного пункту, проектів розподілу територій і є основою для встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості).

Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка.

У разі, якщо межі земельних ділянок в натурі (на місцевості) збігаються з природними та штучними лінійними спорудами і рубежами (річками, струмками, каналами, лісосмугами, шляхами, шляховими спорудами, парканами, огорожами, фасадами будівель та іншими лінійними спорудами і рубежами тощо), межові знаки можуть не встановлюватися.

Власники землі та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов'язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка.

Межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам, у тому числі орендарям.

З системного аналізу вказаних норм вбачається, що відновлення меж земельної ділянки не передбачає формування нового об'єкта права. Відбувається уточнення та визначення на місцевості меж, які з тих чи інших причин зникли, перемістились або були раніше визначені з недостатньою точністю. Неможливість виявлення дійсних переважно описує ситуацію, коли межі сусідніх земельних ділянок також встановлені не чітко, або коли сусідні землі складають не розділений на земельні ділянки масив.

Однак, здійснюючи судовий розгляд справи, як судом першої інстанцій, так і апеляційним господарським судом не було надано належної оцінки доводам позивача щодо відведення земельної ділянки прощею 0,0480 га, у т.ч. і земельної ділянки площею 0,0254 га, як єдиної земельної ділянки, яка виділялася КП "Об'єднання парків культури та відпочинку м. Тернополя" та ФОП ОСОБА_4 для обслуговування нежитлових приміщень, розташованих за адресою АДРЕСА_1.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Тернопільської міської ради від 15.02.2013 року № 6/29/93 було надано дозвіл КП "Об'єднання парків культури та відпочинку м. Тернополя" та ФОП ОСОБА_4 на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею до 0,048 га в оренду терміном на 10 років для обслуговування нежитлових приміщень за адресою АДРЕСА_1.

При цьому позивач наголошував, що відповідно до висновку Управління містобудування, архітектури та кадастру виконавчого комітету міської ради від 16.04.2013 року № 710/14 та висновку Головного управління Держземагентства у Тернопільській області від 22.04.2013 року № 03-31/1192/94 було погоджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки КП "Об'єднання парків культури та відпочинку м. Тернополя" та ФОП ОСОБА_4 для обслуговування нежитлових приміщень на земельній ділянці площею саме 0,0480 га.

Про земельну ділянку площею 0,0480 га, як єдину земельну ділянку, яка відводилась позивачу та КП "Об'єднання парків культури та відпочинку м. Тернополя", зазначено також у розрахунку потреби площі № 307 від 16.04.2013 року та довідці Головного управління Держземагентства від 08.04.2013 року про кількісні та якісні характеристики земельної ділянки, розподіл земель серед власників та землекористувачів.

Окрім цього, позивач вказував і на те, що актом прийомки-передачі межових знаків на зберігання, межові знаки на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1, загальною площею 0,0480 га були передані на зберігання ФОП ОСОБА_4 та КП "Об'єднання парків культури та відпочинку м. Тернополя".

На дослідженні зазначених обставин позивач наголошував упродовж розгляду усього спору, проте, ці доводи у повному обсязі судами не оцінювалися.

При цьому здійснюючи судовий розгляд справи судам першої та апеляційної інстанції необхідно було встановити обставин щодо якої земельної ділянки (з визначенням площі, кад. номеру) здійснювало користування КП "Об'єднання парків культури та відпочинку м. Тернополя" саме у 2011 році, у зв'язку з наявністю у останнього права комунальної власності на нежитлове приміщення - заклад громадського харчування, загальною площею 23,4 кв.м. за вищевказаною адресою.

Окрім цього, як вбачається з витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки площею 0,0254 га станом 07.06.2013 року користувачами цієї земельної ділянки визначено як КП "Об'єднання парків культури та відпочинку м. Тернополя" так і ФОП ОСОБА_4

З огляду на що, судам попередніх інстанцій також необхідно було дослідити наявність правових підстав для формування нових земельних ділянок із земельної ділянки площею 0,0480 га, яка у 2013 році відводилась позивачу та КП "Об'єднання парків культури та відпочинку м. Тернополя" для обслуговування закладу громадського харчування та нежитлових приміщень.

Отже, дійшовши протилежних висновків щодо наявності права позивача на користування спірною земельною ділянкою площею 0,0254 га, набутого в порядку приписів ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України, а відтак і підстав для захисту цього права, всупереч зазначеним вимогам закону судами попередніх інстанцій фактично спір не вирішено.

Статтею 43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

В силу приписів ст. 1117 ГПК України касаційна інстанція обмежена в праві встановлення обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним та вирішення питання про достовірність того чи іншого доказу.

За таких обставин, колегія суддів касаційної інстанції зазначає, що господарськими судами попередніх інстанцій в порушення положень ст. 43 ГПК України не було всебічно, в повному обсязі та об'єктивно розглянуто всі обставин справи в їх сукупності, у зв'язку з чим суди прийшли до передчасних висновків.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірний доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення господарських судів попередніх інстанцій, прийняті у даній справі, цим вимогам не відповідають.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1119 ГПК України Вищий господарський суд України за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо суд припустився порушень норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин справи, що мають значення для правильного вирішення спору.

При новому розгляді справи суду необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати обставини справи, дійсні права та обов'язки сторін, перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, і, в залежності від встановленого, вирішити спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

За таких обставин, касаційна скарга ФОП ОСОБА_4 на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 04.04.2016 року підлягає частковому задоволенню, а судові акти попередніх інстанцій - скасуванню з направленням справи на новий розгляд.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119 - 11111 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 04.04.2016 року у справі № 921/941/15-г/13 задовольнити частково.

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 04.04.2016 року та рішення Господарського суду Тернопільської області від 23.11.2015 року у справі № 921/941/15-г/13 скасувати.

Матеріали справи № 921/941/15-г/13 направити на новий розгляд до Господарського суду Тернопільської області.

Головуючий суддяО.В. Яценко

СуддіГ.М. Фролова

І.П. Ходаківська