КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" червня 2016 р. Справа№ 911/4298/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гончарова С.А.

суддів: Скрипки І.М.

Тищенко О.В.

секретар судового засідання Денисюк І.Г.

за участі представників сторін:

від позивача: Геращенко Т.В. - за оформленою належним чином довіреністю;

від відповідача : Дубея В.Ю. - за належним чином оформленою довіреністю;

розглянувши матеріали апеляційної скарги Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної помисловості "Укрспирт" на рішення Господарського суду Київської області від 15.03.2016 року у справі № 911/4298/15 (суддя Подоляк Ю.В.)

за позовом Приватного підприємства "АСАСДА"

до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної помисловості "Укрспирт"

про стягнення 975182,76 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Київської області від 15.03.2016 року позов задоволено частково, вирішено: стягнути з Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" на користь Приватного підприємства "АСАСДА" 385268,48 грн. основного боргу, 193527,55 грн. інфляційних втрат, 14176,16 грн. 3% річних, 77657,15 грн. пені, в решті позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, Державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної помисловості "Укрспирт" звернулося до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким повністю відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що Державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної помисловості "Укрспирт" вважає оскаржене рішення прийнятим за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що товару було повернуто на суму 166589,10 грн., що підтверджується, наданими Позивачем накладними на повернення товару №338 на суму 25016,30 грн., №1 на суму 25016,30 грн., №8 на суму 18507,60 грн., №19/11/14 на суму 25016,30 грн., №1 на суму 25016, грн., № 365 на суму 25016,30, а також накладною нової пошти на суму 23000,00 грн.

Також, апелянт зазначає, що поставлений позивачем товар не відповідає стандартам якості та не підтверджений ані сертифікатом походження товару, ані сертифікатом відподності товару, ані висновком державної санітарно-епідеміологічної експертизи.

Відповідно автоматичного розподілу справ між суддями для розгляду даної апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі: Гончаров С.А. (головуючий), Куксов В.В., Скрипка І.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.04.2016 року апеляційну скаргу Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної помисловості "Укрспирт" прийнято у визначеному складі суддів та призначено до розгляду на 18.05.2016 року.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 17.05.2016 року у зв'язку з перебування судді Куксова В.В. у відпустці для догляду за дитиною, сформовано для розгляду зазначеної апеляційної скарги колегію суддів у складі: головуючий суддя: Гончаров С.А., судді Скрипка І.М., Тищенко О.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.05.2016 року колегією суддів в зазначеному складі прийнято апеляційну скаргу до провадження.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.05.2016 року колегією суддів відкладено розгляд справи на 15.06.2016 року.

Відповідач, згідно з поданим до суду 18.05.2016 року відзивом, проти доводів викладених в апеляційній заперечив та зазначає, що апеляційна скарга Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" є необґрунтованою та безпідставною, а позовні вимоги ПП «Асасда» щодо стягнення з ДП "Укрспирт" суми боргу в розмірі 407093,48 грн., пені в розмірі 82554,70 грн. 3% річних в розмірі 14981,56 грн. та інфляційні втрати в розмірі 243553,49 грн. є цілком обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, заслухавши пояснення учасників судового процесу, присутніх в судовому засіданні, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Місцевим господарським судом вірно встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне.

Між сторонами у справі було укладено договір поставки від 22.10.2014 року № 1317, відповідно до умов якого, позивач - постачальник зобов'язався поставити та передати у власність відповідача - покупця маски медичні в кількості 980000 штук, а покупець зобов'язався прийняти товар та сплатити його вартість на умовах даного договору (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 3.1 договору загальна сума договору становить 950600,00 грн. з ПДВ, в тому числі ПДВ - 158433,33 грн., з розрахунку 0,97 з ПДВ за одну одиницю товару (маску).

Згідно п. 3.2 договору покупець сплачує постачальнику вартість партії товару протягом 5 календарних днів з дати отримання відповідної партії товару.

Пунктом 5.3.2 договору покупець зобов'язався оплатити товар в порядку та строки, визначені п. 3.2 цього договору.

Договір набирає чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2014 року, але у будь-якому разі до повного його виконання сторонами (п. 11.1 договору).

Додатком № 1 до договору сторони погодили перелік адрес структурних підрозділів, на які поставляються маски медичні за договором.

На виконання умов договору позивач у жовтні - листопаді 2014 поставив відповідачу товар на загальну суму 478824,98 грн., що підтверджується наступними видатковими накладними: від 28.10.2014 року № 214 на суму 23134,50 грн. на Борокське МПД, від 28.10.2014 року № 215 на суму 25016,30 грн. на Бершадське МПД, від 28.10.2014 року № 216 на суму 25016,30 грн. на Борщівське МПД, від 28.10.2014 року № 217 на суму 24059,88 грн. на Великолюбінське МПД, від 28.10.2014 року № 219 на суму 25016,30 грн. на Воютицьке МПД, від 28.10.2014 року № 220 на суму 23134,50 грн. на Вузлівське МПД, від 28.10.2014 № 222 на суму 23086,00 грн. на Залозецьке МПД, від 28.10.2014 № 223 на суму 24250,00 грн. на Залучанське МПД, від 28.10.2014 року № 224 на суму 25016,30 грн. на Іванківське МПД, від 28.10.2014 року № 229 на суму 23134,50 грн. на Липницьке МПД, від 28.10.2014 року № 230 на суму 25016,30 грн. на Лопатинське МПД, від 28.10.2014 року № 231 на суму 25016,30 грн. на Лужанське МПД, від 28.10.2015 № 235 на суму 25016,30 грн. на Мартинівське МПД, від 28.10.2014 року № 232 на суму 23086 грн. на Луцьке МПД від 28.10.2014 року № 237 на суму 18507,60 грн. на Новосілківське МПД, від 28.10.2014 року № 239 на суму 23134,50 грн. на Руське МПД, від 28.10.2014 року № 239 на суму 25016,30 грн. на Підгайчиківське МПД, від 28.10.2014 року № 240 на суму 25016,30 грн. на Сторонибабське МДП, від 28.10.2014 року № 243 на суму 25016,30 грн. на Струтинське МПД, від 19.11.2014 року № 327 на суму 23134,50 грн., які підписані в двосторонньому порядку повноважними представниками сторін та скріплені печатками підприємств, завірені копії яких залучені до матеріалів справи.

Відповідач поставлений йому товар згідно видаткових накладних: від 28.10.2014 року № 216 на суму 25016,30 грн. на Борщівське МПД, від 28.10.2014 року № 230 на суму 25016,30 грн. на Лопатинське МПД, від 28.10.2014 року № 237 на суму 18507,60 грн. на Новосілківське МПД, від 28.10.2014 року № 243 на суму 25016,30 грн. на Струтинське МПД повернув позивачу, що підтверджується наступними накладними: від 06.11.2014 року № 1 на суму 25016,30 грн., від 25.11.2014 року № 365 на суму 25016,30 грн., від 18.12.2014 року № 8 на суму 18507,60 грн., від 19.11.2014 року № 19/11/14 на суму 25016,30 грн., які підписані в двосторонньому порядку повноважними представниками сторін та скріплені печатками підприємств, завірені копії яких залучені до матеріалів справи.

Разом з тим, відповідач свої зобов'язання щодо здійснення повного розрахунку за отриманий товар не виконав, в зв'язку з чим за ним на рахується борг в розмірі 385268,48 грн. - різниця між повернутим товаром та загальною вартістю поставленого товару.

Тому, як зазначалось, позовними вимогами у даній справі є стягнення з відповідача 407093,48 грн. основного боргу, 243553,49 грн. інфляційних втрат, 14981,56 грн. 3% річних та 82554,70 грн. пені, враховуючи заяву про зменшення розміру позовних вимог від 22.01.2016 року, якою в порядку ст. 22 ГПК України зменшив розмір позовних вимог в частині основного боргу, пені та збільшив розмір позовних вимог в частині інфляційних втрат.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що відповідачем належним чином не виконано своїх зобов'язань за договором поставки від 22.10.2014 № 1317 щодо здійснення розрахунку за поставлений товар.

Судова колегія, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв'язок, погоджується з висновками, з яких виходив місцевий господарський суд при прийнятті оскаржуваного рішення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистими, сімейними, домашніми або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не виникає з характеру відносин сторін.

Приписами п. 2 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Проте, всупереч згаданих приписів закону, положень укладеного між сторонами договору, відповідач не виконав своїх договірних зобов'язань щодо здійснення розрахунку за поставлений товар, в зв'язку з чим за ним на час розгляду справи рахується борг в розмірі 385268,48 грн. Доказів сплати вказаного боргу відповідач до суду першої внстанції не надав.

Згідно вимог ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Колегія суддів погоджується з висновком першої інстанції, що позивачем правомірно заявлено позов про стягнення 385268,48 грн. заборгованості за поставлений товар.

Що стосується решти позовних вимог в частині стягнення суми заборгованості за поставлений товар згідно договору поставки від 22.10.2014 № 1317 в розмірі 21825 грн., то суд зазначає таке.

Доказів, які б підтверджували поставку позивачем товару на суму 21825,00 грн., зокрема, первинні документи (акт прийому-передачі, накладні, довіреності тощо) позивач суду не надав.

Надані позивачем в якості доказів поставки товару на суму 21825,00 грн. акти звірки взаєморозрахунків та накладні на повернення відповідачем товару не підтверджують факт поставки позивачем товару відповідачу згідно договору на вказану суму.

За таких обставин, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача решти заявленої до стягнення суми заборгованості за договором поставки від 22.10.2014 року № 1317, котрі ґрунтуються на зазначених вище актах звірки взаєморозрахунків та накладних на повернення відповідачем товару є безпідставними, в зв'язку з чим суд відмовляє в їх задоволенні.

Враховуючи те, що відповідач порушив строки виконання грошового зобов'язання щодо здійснення розрахунку за поставлений товар, позивач просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати та 3% річних з простроченої суми грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно розрахунку позивача інфляційні втрати з прострочених сум за період прострочення з листопада 2014 року по грудень 2015 року включно складають 243553,49 грн., 3% річних з прострочених сум за загальний період прострочення з 03.11.2014 року по 25.01.2016 року складають 14981,56 грн.

Згідно з правильним арифметичним розрахунком, який був зроблений судом, з врахуванням встановлених судом прострочених сум та зазначених позивачем періодів нарахування інфляційних втрат та 3% річних, стягненню підлягають інфляційні втрати з прострочених сум в розмірі 193527,55 грн. та 3% річних з прострочених сум в розмірі 14176,16 грн. В решті заявлених до стягнення сум інфляційних втрат в розмірі 50025,94. та 3% річних в розмірі 805,40 грн. суд першої інстанції віро відмовляє, з огляду на їх безпідставність.

Позивачем на підставі п. 7.2 договору за несвоєчасну оплату поставленого товару заявлено до стягнення з відповідача пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми заборгованості, за кожен день прострочення платежу, розмір якої за розрахунком позивача за загальний період прострочки з 03.11.2014 року по 23.05.2015 року складає 82554,70 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, а згідно частини першої ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" визначає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Крім того, відповідно до частини 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно з правильним арифметичним розрахунком, який був зроблений судом, з врахуванням встановлених судом прострочених сум та зазначених позивачем періодів нарахування пені, стягненню підлягає пеня з прострочених сум в розмірі 77657,15 грн. В решті заявленої до стягнення суми пені в розмірі 4897,55 грн. суд першої інстанції вірно відмовляє, з огляду на їх безпідставність.

З огляду на зазначене та враховуючи, що борг відповідача перед позивачем на час прийняття рішення не погашений, його розмір підтверджується наявними матеріалами справи, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 385268,48 грн. основного боргу, 193527,55 грн. інфляційних втрат, 14176,16 грн. 3% річних та 77657,15 грн. пені є доведеними, обґрунтованими, відповідачем не спростовані, а відтак підлягають задоволенню. В решті позовних вимог суд першої інстанції вірно відмовляє, з огляду на їх безпідставність.

Заперечення відповідача проти позовних вимог з підстав, того що з урахуванням повернутого відповідачем товару згідно накладних: від 01.12.2014 № 338 на суму 25016,30 грн., від 06.11.2014 № 1 на суму 25016,30 грн., від 18.12.2014 № 8 на суму 18507,60 грн., від 19.11.2014 № 19/11/14 на суму 25016,30 грн., від 25.11.2014 № 365 на суму 25016,30 грн., та накладної нової пошти на суму 23000 грн., заборгованість відповідача за поставлений товар становить 312235,88 грн., не приймаються судом до уваги при вирішенні даного спору та відхиляються судом, з огляду на таке.

Як встановлено судом, заборгованість відповідача за поставлений позивачем товар згідно перелічених вище видаткових накладних, з урахуванням повернутого відповідачем товару на підставі накладних: від 06.11.2014 № 1 на суму 25016,30 грн., від 25.11.2014 № 365 на суму 25016,30 грн., від 18.12.2014 № 8 на суму 18507,60 грн., від 19.11.2014 № 19/11/14 на суму 25016,30 грн. ставить 385268,48 грн. Загальна сума вказаних накладних, за якими повернуто товар, врахована судом та основний борг встановлений за мінусом цієї суми.

Колегія суддів не приймаж доводів апелянта стосовно повернутого товару за накладними виходячи з тих жи мотивів, що і суд першої інстанції, а саме даний товар поставлений позивачу не за переліченими вище накладними на поставку товару, а по поставкам, за які позивач не заявляє вимог щодо стягнення заборгованості, а тому відсутні підстави щодо віднімання зазначених сум за такими накладними на повернення товару від загальної суми боргу за переліченими вище поставками товару.

Щодо повернутого відповідачем товару за накладною нової пошти на суму 23000,00 грн., то колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо не приймання зазначеної накладної в якості доказу повернення відповідачем товару позивачу, оскільки з неї не вбачається який товар повертався позивачу, на яку суму, згідно якого договору тощо.

Також, судом першої інстанції вірно зазначено, що залишки товару на суму 118722,18 грн., відповідачем не використовуються та можуть бути поверненні позивачу, то місцевий суд вірно зазначає, що вказане не може бути підставою для звільнення відповідача від обов'язку виконання свого зобов'язання щодо здійснення розрахунку за поставлений позивачем товар належним чином, та крім того відповідач не був позбавлений можливості повернути позивачу залишки невикористаного товару з IV квартала 2014 року.

Доводи апелянта стосовно того, що позивач не надав сертифікати якості поставленого товару, не підтверджені належними та допустимими доказами, та крім того, це не звільняє відповідача від обов'язку здійснити повний розрахунок за поставлений товар, а тому зазначені посилання відповідача не приймаються до уваги при вирішенні спору та відхиляються апеляційним судом також.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення господарського суду міста Києва від 15.03.2016 року у справі № 911/4298/15 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Разом з тим, доводи Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної помисловості "Укрспирт", викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної помисловості "Укрспирт" на рішення господарського суду міста Києва від 15.03.2016 року у справі № 911/4298/15 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної помисловості "Укрспирт" на рішення господарського суду міста Києва від 15.03.2016 року у справі № 911/4298/15 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 15.03.2016 року у справі № 911/4298/15 - залишити без змін.

3. Матеріали справи № 911/4298/15 повернути до суду першої інстанції.

Постанова може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя С.А. Гончаров

Судді І.М. Скрипка

О.В. Тищенко