ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

"02" липня 2016 р. Справа № 911/2069/16

Суддя В.М. Антонова розглянувши позовну заяву і подані до неї документи

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до 1. Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2;

2. Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

про розірвання договору про надання послуг

встановив:

До господарського суду Київської області надійшла позовна заява б/н від 01.06.2016 (вх. №2133/16 від 29.06.2016) Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 та до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про розірвання договору про надання послуг.

Вказана позовна заява не може бути прийнята судом до провадження з наступних підстав.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 ГПК України, до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» встановлено у 2016 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня - 1378 гривень, з 1 травня - 1450 гривень, з 1 грудня - 1550 гривень.

Частиною 2 ст. 4 Закону україни «Про судовий збір» встановлено, що ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру 1 розмір мінімальної заробітної плати; позовної заяви майнового характеру - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати.

Пунктом 2.10 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 №7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» встановлено, що у випадках об'єднання в одній заяві вимог як майнового, так і немайнового характеру судовий збір згідно з частиною третьою статті 6 Закону підлягає сплаті як за ставками, встановленими для позовів майнового характеру, так і за ставками, встановленими для розгляду позовних заяв зі спорів немайнового характеру.

Судом встановлено, що позивачем заявлено одну немайнову позовну вимогу: розірвати договір про надання послуг від 12.09.2014, укладений між ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 та одну майнову позовну вимогу: стягнути солідарно з ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 на користь ФОП ОСОБА_1 кошти сплачені за договором надання послуг у розмірі 68 500 грн, 3% річних у розмірі 3 493 грн, інфляційні збитки у розмірі 45 222,68 грн.

Таким чином, судовий збір, який підлягав сплаті позивачем становить 3 136,22 грн.

Проте, як вбачається з квитанції №885/з5 від 23.06.2016 позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1 758,25 грн.

Таким чином, судом встановлено, що позивачем не сплачено позовної вимоги щодо розірвання договору.

Отже, вищезазначене платіжне доручення не може вважатись документом, що підтверджує сплату судового збору до державного бюджету у встановленому порядку та розмірі.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 63 ГПК України, суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Крім того, відповідно до частини 1 ст. 56 ГПК України позивач, прокурор чи його заступник зобовязані при поданні позову надіслати сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб листом з описом вкладення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 57 ГПК України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують відправлення відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Копії позовної заяви та доданих до неї документів надсилаються листом з описом вкладення поштою, зокрема, кур'єрською або вручаються нарочним під розписку.

Якщо копії позову надсилають поштою, документом, який підтверджує надіслання, є квитанція поштового відправлення або фіскальний чек поштового відділення.

Позивачем до позовної заяви б/н від 01.06.2016 (вх. №2133/16 від 29.06.2016) додано фіскальні чеки №8220, №8221 від 01.06.2016 про надсилання рекомендованого листа ОСОБА_3 та ОСОБА_2. Опис вкладення з переліком документів, направлених відповідачам відсутній.

За таких обставин, суд позбавлений можливості встановити які саме документи було направлено відповідачам.

Крім того, відповідно до абзацу 2 підпункту 3.1 пункту 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи - підприємця визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (стаття 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців»).

У позовній заяві б/н від 01.06.2016 (вх. №2133/16 від 29.06.2016) позивач зазначає відповідачем-1 Фізичну особу-підприємця ОСОБА_2.

Як вбачається з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, юридичною адресою ФОП ОСОБА_2 є: 07416, Київська обл., Броварський район, село Погреби, вул. Молодіжна, будинок 15

В позовній заяві позивач вказує іншу адресу відповідача-1, а саме: 07400, Київська обл., м. Бровари, вул. Металургів, буд. 22, офіс №27.

З фіскального чеку №8221 від 01.06.2016 вбачається, що позивач направив документи відповідачу-1 не на юридичну адресу, а на адресу, яка вказана у позовній заяві.

Враховуючи вищенаведене, у господарського суду відсутні підстави вважати, що відповідачами отримано копію позовної заяви та доданих до неї документів, як то передбачено вимогами статті 56 ГПК України.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 63 ГПК України суддя повертає позовну заяву та додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів надсилання відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Крім того, суд звертає увагу, що при наступному зверненні слід сформулювати позовні вимоги із зазначенням підстав позову до кожного з відповідачів окремо та нормативно-правового обґрунтування солідарного стягнення з відповідачів суми позову.

Враховуючи викладене та керуючись п. п. 4, 6 ч. 1 ст. 63, ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

1. Позовну заяву та додані до неї документи повернути позивачеві без розгляду.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущених порушень.

Суддя В.М. Антонова