РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.06.2016Справа №910/5690/16

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

при секретарі Островській О.С.

розглянувши справу № 910/5690/16

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ТД «Аліанс-Мєдіа»;

до товариства з обмеженою відповідальністю «АТ Каргілл»;

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: 1) сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Думівське»;

2) товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Родючість»;

про стягнення 1 900 796,49.

Представники сторін:

від позивача: Польська М.О., довіреність № 1 від 29.03.2016р.;

від відповідача: Сицько А.А., довіреність № 2016/48 від 15.04.2016р.;

Корнієнко А.Г., довіреність № 2016/48 від 15.04.2016р.;

від третіх осіб: не з'явився.

обставини справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ТД «Аліанс-Мєдіа» (надалі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «АТ Каргілл» (надалі - відповідач) про стягнення 1 900 796,49 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.03.2016р. порушено провадження у справі № 910/5690/16 та розгляд справи призначено на 19.04.2016р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.04.2016р. розгляд справи відкладено на 19.05.2016р., у зв'язку з неявкою в судове засідання представника позивача, неподанням сторонами витребуваних доказів та необхідністю витребування нових доказів у справі.

У судовому засіданні 19.05.2016р. представник позивача подав суду відзив на позовну заяву.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.05.2016р. розгляд справи відкладено на 31.05.2016р., у зв'язку із залученням третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: СТОВ «Думівське» та ТОВ «Агрофірма «Родючість», та необхідністю витребування нових доказів у справі.

Представник позивача в судовому засіданні подав суду письмові пояснення по справі, з урахуванням викладених відповідачем заперечень у відзиві.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.05.2016р. суд, на підставі ч. 3 статті 69 ГПК України, продовжив строк вирішення спору у справі, та відклав розгляд справи на 14.06.2016р., у зв'язку з неявкою в судове засідання представників третіх осіб та неподанням витребуваних доказів.

Присутній у судовому засіданні 14.06.2016р. представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечував з підстав, що викладені у відзиві.

Представники третіх осіб у судове засідання вдруге не з'явились та витребувані судом письмові пояснення по суті заявлених позовних вимог не подали.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих позивачем і відповідачем, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

15.07.2014р. між позивачем (за договором - зерновий склад) та відповідачем (за договором - поклажодавець) було укладено договір складського зберігання зерна № 14/14 (далі - договір), відповідно до п.1.1 якого поклажодавець зобов'язаний передати зерно, а зерновий склад зобов'язаний прийняти його на зберігання на умовах, визначених цим договором.

За умовами п.3.1 договору, зерновий склад приймає від поклажодавця зерно, забезпечує кількісне і якісне його зберігання та здійснює відпуск зерна поклажодавцю.

Відповідно до п.3.3 договору, зерновий склад видає поклажодавцю складські документи на зерно не пізніше наступного робочого дня після передачі зерна на зберігання.

Умовами п.3.4 договору передбачено обов'язок відповідача своєчасно розраховуватись за надані йому послуги з приймання, оформлення, зберігання, відвантаження зерна та надання додаткових послуг, пов'язаних із зберіганням зерна.

Відповідно до п.4.1 договору, поклажодавець здійснює доставку зерна на зерновий склад за власний рахунок, власними силами.

За умовами п.4.10 договору, на підтвердження прийняття зерна на зберігання, на кожну партію зерна, прийняту протягом доби, зерновий склад видає поклажодавцю складський документ на зерно із зазначенням складської ваги.

Відповідно до п.9.5 договору, поклажодавець сплачує вартість послуг зернового складу за зберігання щомісячно, до 7 (сьомого) числа місяця, наступного за місяцем, в якому були надані послуги. Оплата здійснюється з розрахунку залікової ваги зерна.

Сторони укладають і підписують акт виконаних робіт до 10 (десятого) числа місяця, наступного за місяцем, в якому були надані послуги (п.9.8 договору).

Як стверджує позивач, на виконання умов договору, відповідач передав на зберігання, а позивач прийняв зерно, що підтверджується складськими квитанціями № 2577 та № 2576 від 19.11.2014р. позивачем були надіслані відповідачу акти виконаних робіт за період зберігання зерна з 19.11.2014р. по 29.10.2015р. та рахунки на оплату послуг загалом на суму 1 900 796,49 грн.

Однак, за твердженням позивача, в порушення взятих на себе зобов'язань за договором, відповідач не оплатив надані позивачем послуги зберігання зерна на суму 1 900 796,49 грн., у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість.

Як зазначає позивач, 24.12.2015р. останній звернувся до відповідача з претензією вих. № 139 від 18.12.2015р. з вимогою сплатити заборгованість за послуги зберігання зерна відповідно до умов спірного договору в сумі 1 900 796,49 грн. Проте, відповідач вказану претензію залишив без відповіді та задоволення.

Враховуючи вищевикладене, позивач звернувся з даним позовом до суду та просить стягнути з відповідача 1 900 796,49 грн. основного боргу.

У відзиві на позовну заяву відповідач заперечив проти позовних вимог, зазначивши, що складський документ - складська квитанція на зерно виписується після передачі зерна на зберігання не пізніше наступного робочого дня. Однак такий документ у відповідача відсутній. Відповідач підтверджує укладення договору складського зберігання зерна № 14/14 від 15.07.2014р., проте вказує, що фактично зерно відповідачем не передавалось позивачу на виконання умов даного договору. Зберігання зерна, прийняте позивачем за складськими квитанціями № 2577 та № 2576 від 19.11.2014р., здійснювалось за розпорядженням та в інтересах третіх осіб у даній справі. Також відповідач зазначив, що судовими рішеннями у справі № 920/919/15 та у справі № 920/834/15 було визнано право власності на зерно (плата за зберігання якого є предметом розгляду у даній справі) за ТОВ «Агрофірма «Родючість» та СТОВ «Думівське» відповідно, оскільки договори поставки, за якими відповідач мав набути зерно у власність - є неукладеними.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 936 Цивільного кодексу України визначено, що за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Відповідно до ч. 1 ст. 946 Цивільного кодексу України плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання.

Пунктом 10 ст. 1 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні» визначено що зберігання зерна це - комплекс заходів, які включають приймання, доробку, зберігання та відвантаження зерна.

Відповідно до п. 24 ст. 1 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні» складські документи на зерно - товаророзпорядчі документи, що видаються зерновим складом власнику зерна як підтвердження прийняття зерна на зберігання та посвідчення наявності зерна і зобов'язання зернового складу повернути його володільцеві такого документа;

Згідно розділу 3 Положення про обіг складських документів на зерно, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики від 27.06.2003 № 198, складська квитанція є документом, який після набрання чинності цим Положенням замінює прибуткову квитанцію (форма ПК-13) і який видається зерновим складом при прийнятті кожної партії зерна на зберігання та заповнюється у двох примірниках. Підставою для видачі складської квитанції на зерно є угода про зберігання зерна, укладена між зерновим складом та поклажодавцем, та факт прийняття зерна на зберігання.

Згідно ст. 26 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні» за договором складського зберігання зерна зерновий склад зобов'язується за плату зберігати зерно, що передане йому суб'єктом ринку зерна.

Статтею 28 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні» встановлено, що плата за зберігання зерна, строки її внесення встановлюються договором складського зберігання зерна.

Позивач зазначає, що зерно згідно зі складськими квитанціями № 2576 та № 2577 від 19.11.2014р. було переоформлено (переписано) з третіх осіб у справі на відповідача шляхом зміни поклажодавця на зерновому складі позивача.

Як встановлено судом та підтверджується складською квитанцією № 2577 від 19.11.2014р. зерно кукурудзи в кількісній вазі 3771439 кг було переоформлено (переписано) з СТОВ «Думівське» на відповідача - ТОВ «АТ Каргілл» шляхом зміни поклажодавця на зерновому складі позивача - ТОВ «ТД «Аліанс-Мєдіа», який погасив складський документ на зерно позивача, виписав на відповідача складську квитанцію на зерно №2577 від 19.11.2014р. на кукурудзу 3 класу врожаю 2014 року вагою 3771439 кг, а також вніс відповідні зміни (записи) до основного реєстру складських документів на зерно та зерна, прийнятого на зберігання, і реєстру зернового складу.

Крім того, судом встановлено та підтверджується складською квитанцією № 2576 від 19.11.2014р. зерно кукурудзи в кількісній вазі 4483819 кг було переоформлено (переписано) з ТОВ «Агрофірма Родючість» на відповідача - ТОВ «АТ Каргілл» шляхом зміни поклажодавця на зерновому складі позивача - ТОВ «ТД «Аліанс-Мєдіа», який погасив складський документ на зерно позивача, виписав на відповідача складську квитанцію на зерно №2576 від 19.11.2014р. на кукурудзу 3 класу врожаю 2014 року вагою 4483819 кг, а також вніс відповідні зміни (записи) до основного реєстру складських документів на зерно та зерна, прийнятого на зберігання, і реєстру зернового складу.

Рішенням господарського суду Сумської області від 24 липня 2015 року по справі №920/834/15, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 23.09.2015р., визнано за Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Думівське» право власності на зерно кукурудзи 3 класу врожаю 2014 року вагою 3771439,00 кг, яке перебуває на зберіганні в зерновому складі ТОВ «ТД «Аліанс-Мєдіа", прийнятого на зберігання від Товариства з обмеженою відповідальністю «АТ «Каргілл» за складською квитанцією на зерно №2577 від 19 листопада 2014 року.

Витребувано з безпідставного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю «АТ «Каргілл» на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Думівське» зерно кукурудзи 3 класу врожаю 2014 року вагою 3771439,00 кг, яке перебуває на зберіганні в зерновому складі ТОВ «ТД «Аліанс-Мєдіа», прийнятого на зберігання від Товариства з обмеженою відповідальністю «АТ «Каргілл» за складською квитанцією на зерно №2577 від 19 листопада 2014 року.

Зобов'язано зерновий склад Товариство з обмеженою відповідальністю «ТД «Аліанс-Мєдіа» вчинити дії по переоформленню з Товариства з обмеженою відповідальністю «АТ «Каргілл» на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Думівське» зерна кукурудзи 3 класу врожаю 2014 року вагою 3771439,00 кг, прийнятого на зберігання від Товариства з обмеженою відповідальністю «АТ Каргілл» за складською квитанцією на зерно №2577 від 19 листопада 2014р., погасити її (бланк АХ№281542) та видати Сільськогосподарському товариству з обмеженою відповідальністю «Думівське» нову складську квитанцію на зерно кукурудзи 3 класу врожаю 2014 року вагою 3771439,00 кг, про що внести зміни та записи до основного реєстру складських документів на зерно та зерна, прийнятого на зберігання, і реєстру зернового складу.

Рішенням господарського суду Сумської області від 24 липня 2015 року по справі №920/919/15, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 19.10.2015р. визнано за Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Родючість» право власності на зерно кукурудзи 3 класу врожаю 2014 року вагою 4483819,00 кг, яке перебуває на зберіганні в зерновому складі ТОВ «ТД «Аліанс-Мєдіа», прийнятого на зберігання від Товариства з обмеженою відповідальністю «АТ Каргілл» за складською квитанцією на зерно №2576 від 19.11.2014 р.

Витребувано з безпідставного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю «АТ КАРГІЛЛ» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Родючість» зерно кукурудзи 3 класу врожаю 2014 року вагою 4483819,00 кг, яке перебуває на зберіганні в зерновому складі ТОВ «ТД «Аліанс-Мєдіа», прийнятого на зберігання від Товариства з обмеженою відповідальністю «АТ Каргілл» за складською квитанцією на зерно №2576 від 19.11.2014 р.

Зобов'язано зерновий склад Товариство з обмеженою відповідальністю «ТД «Аліанс-Мєдіа» вчинити дії по переоформленню з Товариства з обмеженою відповідальністю «АТ КАРГІЛЛ» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Родючість» зерна кукурудзи 3 класу врожаю 2014 р. вагою 4483819,00 кг, прийнятого на зберігання від Товариства з обмеженою відповідальністю «АТ Каргілл» за складською квитанцією на зерно №2576 від 19.11.2014 р., погасити її (бланк АХ №281541) та видати Товариству з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Родючість» нову складську квитанцію на зерно кукурудзи 3 класу врожаю 2014 р. вагою 4483819,00 кг, про що внести зміни та записи до основного реєстру складський документів на зерно та зерна, прийнятого на зберігання, і реєстру зернового складу.

Відповідно до частини третьої статті 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судовим рішенням у справі № 920/919/15 встановлено факт відсутності правових підстав для набуття у власність відповідачем зерна кукурудзи, та факт належності на праві власності вказаного товару ТОВ «Агрофірма Родючість», прийнятого на зберігання від відповідача за складською квитанцією на зерно №2576 від 19.11.2014р.

Також, судовим рішенням по справі № 920/834/15 встановлено факт відсутності правових підстав для набуття у власність відповідачем зерна кукурудзи, а також встановлено факт належності на праві власності вказаного товару СТОВ «Думівське», прийнятого на зберігання від відповідача за складською квитанцією на зерно №2577 від 19.11.2014р.

З огляду на вищевказане, суд, враховуючи відсутність правових підстав набуття у власність відповідачем зерна, переданого позивачу на зберігання згідно зі складськими квитанціями № 2576 та № 2577 від 19.11.2014р., встановлену в судовому порядку, дійшов висновку про необґрунтованість тверджень позивача, що останнім здійснювалось зберігання зерна, переданого саме відповідачем, як поклажодавцем за спірним договором. Відтак, у відповідача відсутній обов'язок зі сплати за зберігання зерна згідно зі складськими квитанціями № 2576 та № 2577 від 19.11.2014р., оскільки з моменту передачі зерна позивачу його власниками та поклажодавцями залишались ТОВ «Агрофірма Родючість» та СТОВ «Думівське» відповідно.

До того ж, визнаний у судовому порядку факт належності зерна, обумовленого в складських квитанціях № 2576 та № 2577 від 19.11.2014р., Товариству з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Родючість» та Сільськогосподарському товариству з обмеженою відповідальністю «Думівське», виключає обов'язок відповідача сплати за зберігання, визначеного останніми квитанціями, зерна, протягом заявленого періоду.

Позивач доказів протилежного суду не надав, зазначену обставину не спростував належними та допустимими засобами доказування.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими, недоведеними належними доказами та є такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 21.06.2016р.

Суддя А.І. Привалов