ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
====================================================================УХВАЛА
08 червня 2016 року Справа № 5016/1284/2012(5/45)
Кредитор: ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1).
Ліквідатор: Сербін Ірина Іванівна (АДРЕСА_2).
Суддя Давченко Т.М.
за участю представників:
кредитор не з'явився;
від банкрута: ліквідатор Сербін І.І.
Суть справи: про визнання кредиторських вимог
Розгляд заяви кредитора здійснюється судом відповідно до приписів Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» у редакції від 22.12.2011р., чинній з 18.01.2013р.
Постановою Господарського суду Миколаївської області від 25.11.2015р., залишеною в силі Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 24.02.2016р. Публічне акціонерне товариство «Миколаївський суднобудівний завод «ОКЕАН» визнано банкрутом, ліквідатором призначено арбітражного керуючого Сербін Ірину Іванівну.
Згідно приписів ст. 38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» з метою виявлення кредиторів з вимогами за зобов'язаннями боржника, визнаного банкрутом, що виникли під час проведення процедур банкрутства, здійснюється офіційне оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України в мережі Інтернет.
Зазначену заяву 29.01.2016р. судом прийнято до розгляду.
Ліквідатором 07.06.2016р. надано відзив на заяву, в якому заявлені кредитором вимоги визнає частково, зокрема ліквідатор повністю визнає вимоги по заробітній платі, а вимоги щодо середнього заробітку та індексу інфляції ліквідатором перераховано.
У судовому засіданні ліквідатор доповів суду підстави часткового визнання вимог.
Слід зауважити, що до суду не було оскаржено рішення ліквідатора про часткове визнання вимог даного кредитора.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши учасників процесу, суд встановив наступне.
Відповідно до статті 1 Закону, кредитор - юридична або фізична особа, а також органи доходів і зборів та інші державні органи, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство.
Відповідно до приписів абз. 5 ч.1 ст. 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції, що діяла з 18.01.2013р., кредитори за вимогами щодо виплати заробітної плати, авторської винагороди, аліментів, а також за вимогами щодо відшкодування шкоди, заподіяною життю та здоров'ю громадян, сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування мають протягом тридцяти днів від дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують.
Разом з тим, відповідно до абз.2 ч.4 ст.23 Закону на вимоги кредиторів щодо виплати заробітної плати, авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги щодо відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров'ю громадян, сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, не поширюється норма щодо місячного строку заявлених грошових вимог.
Відповідно до приписів ст. 35 ГПК України, обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Вказане рішення суду оскаржене не було та набрало законної сили, отже, вимоги кредитора, фактично є безспірними.
Крім того, кредитором нараховано й середній заробіток за час затримки розрахунку станом на дату звернення до суду із заявою про кредиторські вимоги.
Щодо наданого заявником розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку суд зазначає наступне.
Частиною 1 ст.117 КзПП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не відноситься до неустойки та не є санкцією за невиконання грошового зобов'язання. Це є компенсаційна виплата за порушення права на оплату праці, яка нараховується у розмірі середнього заробітку, на яку не поширюється дія мораторію, передбачена Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 14.11.2012 у справі №6-139цс12).
Таким чином, чинним законодавством покладено на роботодавця, який перебуває у процедурах банкрутства, обов'язок щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Порядок виконання цього зобов'язання, відповідно до ст.28 Закону України «Про оплату праці» передбачено Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».
Так, згідно ч.1 ст.45 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» кошти, одержані від продажу майна банкрута, спрямовуються на задоволення вимог кредиторів, зокрема, у першу чергу задовольняються вимоги щодо виплати заборгованості із заробітної плати перед працюючими та звільненими працівниками банкрута.
Згідно приписів ст.38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури у банкрута не виникає жодних додаткових зобов'язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів)), крім витрат, безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.
У постанові Верховного Суду України, викладену від 13.05.2014 у справі №5021/321/12 викладено правову позицію щодо наслідків визнання боржника банкрутом, а саме, після введення ліквідаційної процедури у банкрута не виникає жодних додаткових зобов'язань.
Таким чином, останнім днем нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є день, що передує даті визнання боржника банкрутом.
Під час розрахунку середнього заробітку заявником взято середньоденну заробітну плату з урахуванням податку з фізичних осіб в розмірі 116,89 грн. та строк затримки виплати з 04.02.2014 по день подання заяви - 490 календарних дні.
Проте, у даній справі останнім днем нарахування середнього заробітку є 24.11.2015р., тому ліквідатором перераховано кредитору середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні станом на 24.11.2015р. (452 дні).
При визначенні розміру середнього заробітку, який підлягає стягненню відповідно до статті 117 КЗпП України, ліквідатор керуватися абзацом першим пункту 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, відповідно до якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин.
Крім того, ліквідатором було перераховано й компенсацію втрат у зв'язку із несвоєчасною виплатою заробітної плати (індексацію) станом на день звернення до суду, й встановлено, що її сума складає 9461,70 грн.
Керуючись ст. ст. 1, 23, 38, 40, 45 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції від 22.12.2011р. чинний з 18.01.2013р.), ст. 86 ГПК України, господарський суд,-
Суддя Т.М.Давченко