КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" червня 2016 р. Справа№ 910/29840/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Баранця О.М.

суддів: Калатай Н.Ф.

Сітайло Л.Г.

при секретарі Матюхін І.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Гудима А.О.

від відповідача: не з'явилися;

розглянувши

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" в

особі Філії "Управління магістральних газопроводів

"Львівтрансгаз"

на рішення

Господарського суду міста Києва

від 22.12.2015 року

у справі № 910/29840/15 (суддя Сівакова В.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" в

особі Філії "Управління магістральних газопроводів

"Львівтрансгаз"

до Державного підприємства "Управління відомчої

воєнізованої охорони"

про стягнення 6750,00 грн. та зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.12.2015 року в позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2015 року скасувати та прийняти нове рішення, яким задоволити позовні вимоги повністю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.05.2016 р. апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі Філії "Управління магістральних газопроводів "Львівтрансгаз" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2015 року у справі №910/29840/15 прийнято до розгляду, порушено апеляційне провадження.

В судове засідання 21.06.2016 року представник відповідача не з'явився.

Колегія суддів вважає за можливе здійснювати розгляд справи без участі представника відповідача, враховуючи що останній належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів даної справи, 20.11.2013 року між Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" в особі Філії "Управління магістральних газопроводів "Львівтрансгаз" (замовник) та Державним підприємством "Управління відомчої воєнізованої охорони" (виконавець) було укладено договір про закупівлю послуг пов'язаних з особистою безпекою послуг з охорони особливо важливих об'єктів, які знаходяться на балансі УМГ "Львівтрансгаз" № (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору замовник виконавець приймає на себе зобов'язання надати послуги пов'язані з особистою безпекою (послуги з охорони особливо важливого об'єкту ПП-2 Стрийського ВУМІ УМГ"Львівтрансгаз") на об'єкті замовника, адреса та розташування якого зазначені сторонами у дислокації (додаток № 1 до договору), далі - об'єкт. Замовник зобов'язується прийняти послуги виконавця у встановлений сторонами час дії договору і щомісячно сплачувати виконавцю плату за отримані послуги. Послуги надаються замовнику з 20.11.2013 по 19.11.2014 включно.

Згідно з п. 3.1. договору загальна вартість цього договору за рік складає 242668,56 грн.

Додатковою угодою № 1 від 19.11.2014 сторонами внесено зміни до договору, зокрема встановлено, що загальна вартість договору становить 291202,27 грн.

Відповідно до п. 3.3. договору до 02 числа кожного місяця виконавець складає і надає замовнику для підписання акт про надання послуг за попередній місяць та рахунок на оплату послуг по договору, замовник протягом 5 календарних днів підписує ці акти, та повергає один примірник виконавцю.

Позивачем подано наступні акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) на загальну суму 291198,95 грн., які підписані та скріплені печатками обох сторін: №1-00209 від 30.11.2013 на суму 7414,87 грн., № 1-00230 від 31.12.2013 на суму 20222,38 грн., № 1-0004 від 31.01.2014 на суму 20222,38 грн., № 1-0040 від 28.02.2014 на суму 20222,38 грн., № 1-078 від 31.0-3.2014 на суму 20222,38 грн., №1-115 від 30.04.2014 на суму 20222,38 грн., № 1-155 від 31.05.2014 на суму 20222,38 грн., №1-193 від 30.06.2014 на суму 20222,38 грн., № 1-231 від 31.07.2014 на суму 20222,38 грн., № 1-269 від 31.08.2014 на суму 20222,38 грн., № 1-319 від 30.09.2014 на суму 20222,38 грн., № 1-361 від 31.10.2014 на суму 20222,38 грн., №1400 від 30.11.2014 на суму 12807,50 грн., № 1-433 від 30.11.2014 на суму 7312,80 грн., № 1-442 від 31.12.2014 на суму 20608,80 грн., № 1-00000004 від 21.01.2015 на суму 20608,80 грн.

24.02.2015 року за наслідками моніторингу господарської операції щодо закупівлі послуг пов'язаних з особливою безпекою (охороною об'єктів та особливо важливих об'єктів УМГ "Львівтрансгаз" Головним державним аудитором відділу оперативного аудиту було складено довідку № 8, відповідно до якої в ході перевірки укладених між сторонами договорів виявлено включення вартості витрат на відрядження на суму 6750,00 грн., які фактично не підтверджені відповідачем.

Спір виник в зв'язку з тим, що на думку позивача кошти в сумі 6750,00 грн., які становлять вартість завищених робіт, є збитками позивача, а тому підлягають поверненню. Також позивач вимагає провести коригування вартості робіт на суму 6750,00 грн. в сторону її зменшення.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За приписами ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Пункт 1 статті 902 Цивільного кодексу України встановлює, що виконавець повинен надати послугу особисто.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України передбачений обов'язок замовника оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

У відповідності до ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Під збитками розуміються втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до п. 1 ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафна санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною.

На підставі ст. ст. 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки; розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором; збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов'язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред'явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення; при визначення неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Наслідки порушень зобов'язань за договором є правовою підставою, згідно із ст. 623 Цивільного кодексу України, для стягнення збитків.

З огляду на положення статті 224 Господарського кодексу України, статей 22, 611, 614, 623 Цивільного кодексу України, для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

При цьому, на позивача покладається обов'язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяними збитками. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин в їх сукупності.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Належність доказів - спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об'єктивної істини. При цьому питання про належність доказів остаточно вирішується судом.

Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Позивачем належних та допустимих доказів в підтвердження наявності вини у відповідача та доказів понесення позивачем збитків в розмірі 6750,00 грн. внаслідок неналежного виконання зобов'язань відповідачем договірних відносин не подано.

Таким чином, позивачем не доведено причинно-наслідкового зв'язку між протиправними діями відповідача та нібито понесеними збитками саме внаслідок неналежного виконання відповідачем договірного зобов'язання.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Позивача, мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами про зобов'язання провести коригування вартості робіт зменшивши їх на суму 6750,00 грн. та стягнення 6750,00 грн. збитків.

Тож, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про відмову в задоволення позоних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2015 року у справі №910/29840/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Справу № 910/29840/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Копію постанови направити сторонам.

Головуючий суддя О.М. Баранець

Судді Н.Ф. Калатай

Л.Г. Сітайло