ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" червня 2016 р. Справа № 920/274/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В. І. , суддя Хачатрян В.С.

при секретарі Євтушенку Є.В.

за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1, ордер серії СМ 51 від 23.05.2016р.,

відповідача ОСОБА_2, за довіреністю від 08.02.2016р. №15-556;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Астор, м. Світловодськ, Кіровоградська область (вх. №1523С/1-18)

на рішення господарського суду Сумської області від 25.04.2016р.

у справі № 920/274/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Астор, м. Світловодськ, Кіровоградська область

до відповідача ОСОБА_3 акціонерного товариства Сумихімпром, м. Суми

про зобовязання вчинити дії

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Сумської області від 25.04.2016р. у справі №920/274/16 (суддя Лиховид Б.І.) у задоволенні позову відмовлено.

Оскаржуване рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що перерахування коштів позивачем на інший розрахунковий рахунок, ніж той, що вказаний у встановленому відповідачем рахунку фактури позбавляє відповідача можливості виконати умови укладеного між сторонами у спрощений спосіб договору поставки.

Товариство з обмеженою відповідальністю Астор з рішенням суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Сумської області від 25.04.2016р. у справі №920/274/16 та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити; стягнути з ОСОБА_3 акціонерного товариства Сумихімпром, м. Суми на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Астор 1515,80 грн. судового збору за подання апеляційної скарги та 1000,00 грн. витрат на правову допомогу.

Апелянт, в обґрунтування своєї правової позиції зазначає про те, що місцевий господарський суд при винесенні оскаржуваного рішення не надав належної оцінки постанові Харківського апеляційного господарського суду у справі №920/1248/15 від 17.12.2015р., якою скасовано рішення господарського суду Сумської області від 10.09.2015р. та прийнято нове рішення про відмову в задоволенні позову та не враховано того факту, що вказаною постановою суду апеляційної інстанції вже встановлено факт виконання ТОВ «Астор» грошових зобовязань відповідно до укладеного договору.

Крім того, зазначає про те, що керуючий санацією у разі необхідності має право звернутися до суду з заявою про зняття арешту з коштів, що надійшли від позивача.

Також, вказує на те, що а матеріалах справи міститься інвентаризаційне повідомлення, відповідно до якого ПАТ «Сумихімпром» підтверджує існування заборгованості перед ТОВ «Астор» за договором №21-1901КР від 21.01.2015р.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.05.2016р., суддею доповідачем у справі №920/274/16 визначено суддю Терещенко О.І. та сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І., суддя Хачатрян В.С.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 30.05.2016р. (колегія суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І., суддя Хачатрян В.С.) прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 21.06.2016р.

21.06.2016р. на адресу суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін (вх.№6356).

У судовому засіданні 21.06.2016р.представник позивача підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників відповідача та позивача перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, колегія суддів встановила наступне.

08.05.2015р. Публічне акціонерне товариство Сумихімпром (відповідач) виставило Товариству з обмеженою відповідальністю Астор (позивач) для оплати рахунок - фактуру № 302 на загальну суму 30 510 грн. 00 коп. разом з ПДВ на визначений товар, а саме: сірчана кислота реактивна ЧДА. Даний рахунок виписаний ОСОБА_4

Як вбачається з платіжного доручення 12.05.2015р. №154, на підставі рахунку фактури від 08.05.2015р., позивач оплатив товар в загальній сумі 30 510 грн. 00 коп.

Позивач, в обґрунтування своєї правової позиції зазначає про те, що відповідач зобов'язання в частині своєчасної поставки товару не виконав, у зв'язку з чим Товариство з обмеженою відповідальністю Астор направило на адресу відповідача претензію від 02.02.2016р. про поставку оплаченого товару.

Вказана претензія була залишена відповідачем без відповіді.

У звязку з неналежним виконанням відповідачем дій по поставці товару, позивач звернувся з позовом до господарського суду Сумської області, в якому просив зобовязати відповідача здійснити поставку товару, а саме кислоти сірчаної реактивної ЧДА у кількості 10 тонн позивачу.

25.04.2016р. господарським судом Сумської області прийнято оскаржуване рішення, з підстав наведених вище.

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування місцевим господарським судом норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.

З прийняттям у 2006 році Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Ryabykh v.Russia» від 24.07.2003 року, «Svitlana Naumenko v. Ukraine» від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Відповідно до приписів пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

У статті 526 Цивільного кодексу України унормовано, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Приписами статей 610, 611 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 3 ст. 538 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі невиконання однією із сторін у зобов'язанні свого обов'язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов'язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

Частиною 1 статті 202 Цивільного кодексу України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Формою правочину є спосіб вираження волі його сторін. Відповідно до статті 205 ЦК України правочин може вичинятися усно або в письмовій формі.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 208 Цивільного кодексу України у письмовій формі належить вчиняти правочини між юридичними особами.

Згідно статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Таким чином, правочин є вольовим актом, який виражає спільну волю сторін, що втілюється у договорі. Змістом договору є, власне, ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати договір, і вони мають дотримуватися взятих на себе зобов'язань.

За приписами статті 181 Господарського кодексу України, допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

У відповідності до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Таким чином, між сторонами у даній справі шляхом виставлення відповідачем рахунку - фактури та оплати його позивачем укладено договір поставки у спрощений спосіб, за яким відповідач зобов'язався поставити товар, а позивач - прийняти товар та оплатити його.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У відповідності до ч. 1 та 2 ст. 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Як вже було зазначено вище, відповідачем було виставлено позивачу рахунок на оплату № 302 від 08.05.2015р.

У звязку з виставленням вказаного рахунку, у позивача виник обов'язок здійснити оплату за товар шляхом перерахування коштів на зазначений розрахунковий рахунок № НОМЕР_1, банк АБ Кліринговий дім, МФО 300647.

Рахунок - фактура має містити дату складання, найменування та реквізити продавця (покупця), найменування товарів, їх ціну, загальну вартість рахунку, валюту тощо. Положення щодо номера рахунку постачальника, викладені в рахунку на оплату № 302 від 08.05.2015р., по своїй суті є істотними умовами укладеного між сторонами договору поставку товару.

Як вбачається з платіжного доручення від 12.05.2015р. №154, позивач перерахував грошові кошти на інший розрахунковий рахунок, ніж той, що був зазначений в рахунку № 302 від 08.05.2015р., а саме: № НОМЕР_2, банк одержувача АБ Кліринговий дім, код банку 600647, чим порушив умови укладеного у спрощений спосіб між сторонами договору поставки товару.

30.10.2012р. ухвалою господарського суду Сумської області у справі № 5021/2509/2011 щодо ПАТ Сумихімпром введено процедуру санації.

05.02.2015р. керуючим санацією відповідача, на виконання п. 2 ч. 6 ст. 28 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, відкрито для проведення санкцій та розрахунків з кредиторами поточний рахунок № НОМЕР_1, який є єдиним рахунком, що використовується ПАТ Сумихімпром під час провадження господарської діяльності в санаційний період, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями довідки ПАТ Банк Кліринговий дім від 05.02.2015р. № 05-06 та договору банківського рахунку від 05.02.2015р. № 8544 П.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 28 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом під санацією розуміється система заходів, що здійснюються під час провадження у справі про банкрутство з метою запобігання визнанню боржника банкрутом та його ліквідації, спрямована на оздоровлення фінансово-господарського становища боржника, а також задоволення в повному обсязі або частково вимог кредиторів шляхом реструктуризації підприємства, боргів і активів та/або зміни організаційно-правової та виробничої структури боржника.

Як вбачається з постанови про арешт коштів боржника від 24.03.2014р., старшим державним виконавцем відділу примусового виконань рішень Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Сумській області, накладено арешт на кошти боржника, зокрема, на розрахунковий рахунок № НОМЕР_2, банк АБ Кліринговий дім, на який позивачем було здійснено передоплату за товар, що позбавляє ПАТ Сумихімпром права користування коштами, які перебувають на вказаному рахунку.

Саме тому відповідачем у рахунку-фактурі № 302 від 08.05.2015р. і було зазначено рахунок № НОМЕР_1 (єдиний, санаційний), вказання якого, по своїй суті, є істотною умовою укладеного між сторонами договору поставки і недотримання якої призводить до неможливості використовувати грошові кошти відповідачем.

Як зазначає відповідач, наявні виробничі потужності дають можливість ПАТ Сумихімпром здійснити виробництво кислоти сірчаної реактивної ЧДА в обсягах, передбачених домовленістю з позивачем, однак у зв'язку зі складністю технологічного процесу, відповідачем попередньо має бути проведена закупівля сировини, необхідної для виготовлення товару, проведення якої можливо лише шляхом використання коштів, що перебувають на санаційному (єдиному) рахунку відповідача № НОМЕР_1.

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що перерахування коштів позивачем на інший рахунок позбавляє відповідача можливості виконати умови укладеного між сторонами у спрощений спосіб договору поставки.

За таких обставин, враховуючи той факт, що позивач зобов'язання з оплати за поставку товару належним чином не виконав, тим самим позбавив відповідача можливості закупити сировину для виготовлення товару та його поставки, господарський суд першої інстанції дійшов вірного та обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Щодо посилань апелянта на рішення господарського суду Сумської області від 17.12.2015р. у справі №920/1248/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Астор" до ОСОБА_3 акціонерного товариства "Сумихімпром" про стягнення 30510,00 грн., яким позов задоволено, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вказане рішення скасовано постановою Харківського апеляційного господарського суду від 17.12.2015р. та прийнято нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Суд апеляційної інстанції, зокрема, дійшов висновку про те, що між сторонами у справі було укладено усний договір поставки , кошти, які позивач просить стягнути з відповідача отримано останнім як розрахунок за товар, а тому, на думку суду апеляційної інстанції, такі кошти набуто за наявності правової підстави та не може бути витребувано у порядку статті 1212 Цивільного кодексу України як безпідставне збагачення.

Постанова суду апеляційної інстанції у касаційному порядку не переглядалась.

За таких обставин, висновок місцевого господарського суду щодо відмови в задоволенні позовних вимог відповідає принципам справедливого судового розгляду у контексті частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Стаття 33 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами статті 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010р.)

Апелянту була надана можливість спростувати достовірність доказів і заперечити проти їх використання.

Питання справедливості розгляду не обовязково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008р.)

Таким чином, доводи викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді рішення, у звязку з чим апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Астор слід залишити без задоволення, а рішення господарського суду Сумської області - без змін.

Таким чином, на думку колегії суддів, під час розгляду справи її фактичні обставини були встановлені судом першої інстанції на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих доказів; висновки суду відповідають цим обставинам, юридична оцінка надана їм з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст. ст. 99, 101, ч.1 ст.103, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Астор залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Сумської області від 25.04.2016р. у справі №920/274/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 23.06.2016 року.

Головуючий суддя Терещенко О.І.

Суддя Сіверін В. І.

Суддя Хачатрян В.С.