ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

29.06.2016 Справа № 905/1513/16

Господарський суд Донецької області у складі:

головуючий - суддя Харакоз К.С.,

при секретарі судового засідання (помічник судді) Колтак Т.М.,

розглянувши матеріали позовної заяви Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 продовольчо-зернова корпорація України, м.Київ,

до відповідачів 1) Олександрівської районної державної адміністрації, смт. Олександрівка, Донецька область, 2) Відділу держгеокадастру у Олександрівському районні Донецької області, смт. Олександрівка, Донецька область, 3) Державного підприємства Донецька залізниця, м. Донецьк,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 3 Публічне акціонерне товариство Українська залізниця, м. Київ

про визнання недійсним та скасування розпорядження голови Олександрівської районної державної адміністрації від 21.10.2004р. та Державного акту на право постійного користування землею від 22.10.2004р. серія ЯЯ №055787, -

За участю:

представник позивача ОСОБА_2 (за довіреністю);

представник відповідача 1 не з'явився;

представник відповідача 2 не з'явився;

представник відповідача 3 не з'явився;

представник третьої особи не з'явився;

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство ОСОБА_1 продовольчо-зернова корпорація України, м.Київ, звернулось до господарського суду Донецької області з позовною заявою до відповідачів 1) Олександрівської районної державної адміністрації, смт. Олександрівка, Донецька область, 2) Відділу держгеокадастру у Олександрівському районні Донецької області, смт. Олександрівка, Донецька область, 3) Державного підприємства Донецька залізниця, м. Донецьк, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 3 Публічне акціонерне товариство Українська залізниця, м.Київ, про визнання недійсним та скасування розпорядження голови Олександрівської районної державної адміністрації від 21.10.2004р. та Державного акту на право постійного користування землею від 22.10.2004р. серія ЯЯ №055787.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що на підставі постанови КМУ від 06.06.2011р. №593 цілісний майновий комплекс, що знаходиться за адресою: Донецька область, с.Іверське, вул.Елітна, 5, був переданий до статутного капіталу позивача. В подальшому позивачем було виявлено, що в результаті технічної помилки розпорядженням голови Олександрівської районної державної адміністрації №409 від 21.10.2004р. частина земельної ділянки позивача площею 1,4726 га була передана у постійне користування Донецькій залізниці. Згодом на підставі розпорядження №409 від 21.10.2004р. було видано ОСОБА_1 на право постійного користування землею від 26.10.2004р. Серія ЯЯ №055787. На звернення позивача до ДП «Донецька залізниця» щодо приведення у відповідність технічної документації останнє не відреагувало, у звязку з чим виникла необхідність в зверненні до господарського суду.

Як на правову підставу позивач посилається на ст.ст. 152, 155 Земельнотго кодексу України, ст.ст. 116, 118, 126 Земельнотго кодексу України (в редакції, що була чинна на час виникнення спірних правовідносин), ст.ст. 15, 16, 256, 257, 261 Цивільного кодексу України, ст.1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Відповідач 1 у відзиві №01/17-228 від 12.05.2016р. просив у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що помилка, допущена проектною організацією під час складання проекту землеустрою, не є підставою для скасування розпорядження голови Олександрівської районної державної адміністрації від 21.10.2004р. та Державного акту на право постійного користування землею від 22.10.2004р. серія ЯЯ №055787.

Також у відзиві Олександрівська районна державна адміністрація просить суд зобовязати ДП «Донецька залізниця» здійснити заходи спрямовані на вирішення питання щодо усунення помилки допущеної при розробці проекту землеустрою з встановлення меж земельних ділянок для функціонування Донецької залізниці.

16.05.2016р. надійшов відзив на позовну заяву від Відповідача 2, в якому Відділ держгеокадастру у Олександрівському районні Донецької області просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що до повноважень Відділу не відноситься прийняття рішеннь щодо розпорядження землями державної власності, а позивачем у позові не зазначено, які дії повинен здійснити саме Відповідач 2.

Від 3-ї особи 14.06.2016р. надійшов відзив на позовну зачву, в якому ПАТ Українська залізниця просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на відсутність у позивача правових підстав для звернення до суду. Зазаначає, що ст.4 Закону україни «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлена обовязковість державної реєстрації права та/або їх обтяження як на земельні ділянки так і на обєкти нерухомого майна, які мають бути внесені до Державного Реєстру прав. За відсутності державної реєстрації таких прав, до позивача не перейшло право користування земельною ділянкою .

Ухвалою господарського суду Донецької області від 28.04.2016р. порушено провадження по справі, розгляд справи призначений на 17.05.2016р.

Розгляд справи на підставі ст.77 Господарського процесуального кодексу України відкладався у вязку з необхідністю отримання додаткових документів від сторін.

Ухвалою суду від 14.06.2016р. строк розгляду спору продовжений на 15 днів до 11.07.2016р., розгляд справи відкладено на 29.06.2016р.

17.05.2016р. від канцелярію суду надав клопотання про закриття провадження, в якому просить припинити провадження у справі 905/1513/16 у звязку з тим, що спір не підлягає вирішенню в господарських судах України, оскільки виникає із публічно-правових відносин і віднесений до компетенції адміністративних судів.

Відповідно до абз.3 п.1.2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011р. №6 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин», справи у спорах за участю державних органів та органів місцевого самоврядування, що виникають з правовідносин, у яких державні органи та органи місцевого самоврядування реалізують повноваження власника землі, а також в інших спорах, які виникають із земельних відносин приватноправового характеру, за відповідності складу сторін спору статті 1 ГПК підвідомчі господарським судам.

В задоволенні клопотання ПАТ Українська залізниця про закриття провадження у справі судом було відмовлено, з огляду на його безпідставність, оскільки виниклі між сторонами у справі спірні питання випливають саме із земельних відносини.

Представник позивача в судовому засіданні 29.06.2016р. наполягав на задоволенні позовних вимог.

Відповідач 3 в судові засідання представника не направляв, своїм правом на участь в судовому засіданні не скористався. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Враховуючи, що наявних в матеріалах справи документів та пояснень достатньо для прийняття рішення, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відзиву відповідача 3 за наявними в ній матеріалами в порядку ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

02.06.2000р. на підставі розпорядження голови Олександрівської районної ради Народних депутатів від 26.04.2000р. №23/10-90 Легендарненському елеватору Донецького обласного дочірнього підприємства ДАК «Хліб України» був виданий ОСОБА_1 Серії І-ДН №010435 на право постійного користування земельною ділянкою площею 6,86 га для розміщеня обєктів Легендарненського елеватора (а.с. 15).

21.10.2004р. головою Олександрівської районної державної адміністрації видане спірне Розпорядження № 409 «Про затвердження проекту землеустрою по інвентаризації та надання в постійне користування земельних ділянок Донецької залізниці» (а.с. 9).

В п.2 вказаного розпорядження зазначено про передачу в постійне користування Донецькій залізниці земельної ділянки загальною площею 353,4513 га для функціонування залізничного транспорту із земель транспорту та звязку.

24.10.2004р. на підставі розпорядження голови Олександрівської районної державної адміністрації від 21.10.2004р. № 409 Донецькій залізниці був виданий ОСОБА_1 Серії ЯЯ №055787 на право постійного користування земельною ділянкою площею 51,6832 га на території Іверської сільської ради Олександрійського району Донецької області для обслуговування обєктів Донецької залізниці (а.с. 10).

В матеріалах справи наявний висновок державної землевпорядної експертизи №2379 від 04.08.2004р., затверджений начальником Донецького обласного головного управління земельних ресурсів 20.08.2004р. В даному висновку зазначено, що проектна документація проект землеустрою з встановлення меж земельних ділянок для функціонування Донецької залізниці, перегон Дубово-Красноармійсько-Іверської сільської ради Александрівського району, була розроблена згідно вимогам земельного законодавства і діючих нормативно-технічних документів, оцінена позитивно (а.с. 129-130).

11.08.2010р. Кабінетом міністрів України видано Постанову №764 «Про заходи з утворення Державного підприємства «ОСОБА_1 продовольчо-зернова корпорація України», відповідно до п.1. якої повноваження з управління корпоративними правами держави щодо ДАК «Хліб України» встановлено здійснювати Міністерству аграрної політики.

Відповідно до п.4. Постанови, було утворено ОСОБА_1 підприємство «ОСОБА_1 продовольчо-зернова корпорація України» (а.с. 16-17).

Згідно переліку Дочірніх підприємств ДАК «Хліб України», які припиняються шляхом ліквідації, значиться «Легендарненський елеваьтор» (а.с.17).

Відповідно до п.1.6. Статуту Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 продовольчо-зернова корпорація України» товариство є правонаступником всіх прав і обовязків Державного підприємства «ОСОБА_1 продовольчо-зернова корпорація України» (а.с. 66-102).

20.01.2011р. за ОСОБА_1 приймання-передачі цілісного майнового комплексу №4 Комісія з ліквідації Дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії «Хліб України» «Легендарненський елеватор» передав ОСОБА_1 підприємсту «ОСОБА_1 продовольчо-зернова корпорація Українинеоборотні активи» необоротні активи цілісний майновий комплекс (а.с. 21-29).

01.12.2011р. Виконавчим комітетом Іверської сільської ради Публічному акціонерному товариству «ОСОБА_1 продовольчо-зернова корпорація України» було видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно - обєкт «Легендарненський елеватор», що знаходиться за адресою: Донецька область, Олександрівський район, с.Іверське, вул. Елітна, б.5 (а.с. 170).

Відповідно до даних Витягу про державну реєстрацію прав Олександрівського районного комунального підприємства «Олександрівське БТІ» №32277839 від 01.12.2011р., Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_1 продовольчо-зернова корпорація України» є власником нерухомого майна - «Легендарненський елеватор», що знаходиться за адресою: Донецька область, Олександрівський район, с.Іверське, вул. Елітна, б.5 (а.с. 174).

Згідно наявного в матеріалах справи Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань станом на 17.03.2016р., Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_1 продовольчо-зернова корпорація України» не є правонаступником прав і обовязків Дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії «Хліб України» «Легендарненський елеватор», а є перетвореним підприємством від Державного підприємства«ОСОБА_1 продовольчо-зернова корпорація України» (а.с. 56-65). Статут позивача (а.с. 66-107) містить тотожні положеня.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ч.10 ст.16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту своїх прав та інтересів є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

За приписом ст.1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є, зокрема, забезпечення права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

За змістом положень вказаних норм, правом на пред'явлення позову до господарського суду наділені, зокрема, юридичні особи, а суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ст.ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Виходячи із змісту ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 20 ГК України та ГПК України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов:

- наявності у позивача певного субєктивного права (інтересу);

- порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача;

- належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Як вбачається зі змісту позовної заяви та матеріалів справи сутність спору полягає в оспорюванні позивачем розпорядження голови Олександрівської районної державної адміністрації від 21.10.2004р. та Державного акту на право постійного користування землею від 22.10.2004р. серії ЯЯ №055787, у звязку з тим, що на теперішній час, за думкою позивача, є налягання земельних ділянок, які надані в користування ДП «Донецька залізниця» та позивачу, в результаті допущеної проектною організацією під час складання проекту землеустрою помилки. Докази, в підтвердження зазначених в позовній заяві обставин суду не надані.

Відповідно до положень ст.ст.13,19 Конституції України земля є об'єктом права власності Українського народу і права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, в порядок та спосіб визначений конституцією та законами України.

Частиною 2 ст.116 ЗК України передбачено, що набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до ч.1 ст.123 Земельного кодексу України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: зміни цільового призначення земельних ділянок відповідно до закону; надання у користування земельних ділянок, межі яких не встановлені в натурі (на місцевості). Надання у користування земельної ділянки, межі якої встановлені в натурі (на місцевості), без зміни її цільового призначення здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання документа, що посвідчує право користування земельною ділянкою.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст.19 Конституції України).

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації.

Згідно зі статтею 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Відповідно до ст.21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Організація та діяльність місцевих органів виконавчої влади, регулюється Законом України «Про місцеві державні адміністрації».

Відповідно до абз.1 ст.43 Закону України «Про місцеві державні адміністрації, акти місцевих державних адміністрацій, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, актам Президента України та постановам Верховної Ради України, прийнятим відповідно до Конституції та законів України, актам Кабінету Міністрів України або інтересам територіальних громад чи окремих громадян, можуть бути оскаржені до органу виконавчої влади вищого рівня або до суду.

Відповідно до абз.5 ст.36 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», керівники підприємств, установ та організацій мають право звернутися до органів виконавчої влади вищого рівня або до суду про скасування розпорядження голови місцевої державної адміністрації, що суперечить законодавству в питаннях, що стосуються їх діяльності.

Таким чином, розглядаючи питання про визнання недійним акту органу державної влади є встановлення порушення законодавства при його прийнятті у сукупності із наявністю порушеного права особи, що звертається до суду з вимогами про його скасування.

Відповідно до правових висновків Конституційного суду України (ч.4 резолютивної частини рішення від 16.04.2009р. №7-рп/2009) до нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого субєкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

Оскільки спірні рішення відповідача не відповідають ознакам нормативних правових актів, суд приходить до висновку що вони припинили свою дії в момент їх виконання, тобто 26.10.2004р. (дата видачі Державного ОСОБА_1 на право постійного користування земельною ділянкою).

У рішенні Конституційного суду України від 1 грудня 2004 року №18-рп/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено поняття охоронюваний законом інтерес, що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Конституційний суд України у вказаному рішенні зазначає, що види і зміст охоронюваних законом інтересів, що перебувають у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права" як правило не визначаються у статтях закону, а тому фактично є правоохоронюваними. Охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об'єктивного права в цілому, що панує у суспільстві, зокрема, справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права та є його складовою.

Під порушенням права слід розуміти такий стан суб'єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб'єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов'язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Відповідно до п.4 ст.91 Цивільного кодексу України цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Позивач обґрунтовує зверення до суду тим, що в результаті прийняття розпорядження голови Олександрівської районної державної адміністрації від 21.10.2004р., та видачі Державного акту на право постійного користування землею від 22.10.2004р. серія ЯЯ №055787, було порушено його права, як користувача земельної ділянки, право на яку виникло в нього 01.12.2011р. (дата видачі Свідоцтва про право власності на нурухоме майно) у відповідності до п.1 ст.377 ЦК України (в редакції, що діяла станом на 01.12.2011р.), тобто після прийняття відповідачем спірного рішення та, як зазначено вище, після вичерпання ними своєї дії.

Оскільки, станом на дату винесення Розпорядження Відповідачем 1, та отримання Відповідачем 3 Державного ОСОБА_1 на право постійного користування земельною ділянкою, Позивача ще не було створене та не існувало як юридичної особи, судом встановлено відсутність в нього порушеного суб'єктивного права прийняттям спірного розпорядження голови Олдександрівської РДА.

З огляду на наведене, позовні вимоги ПАТ ОСОБА_1 продовольчо-зернова корпорація України задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1, 2, 22, 33, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 продовольчо-зернова корпорація України, м.Київ, до відповідачів 1) Олександрівської районної державної адміністрації, смт. Олександрівка, Донецька область, 2) Відділу держгеокадастру у Олександрівському районні Донецької області, смт. Олександрівка, Донецька область, 3) Державного підприємства Донецька залізниця, м. Донецьк, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 3 Публічне акціонерне товариство Українська залізниця, м. Київ про визнання недійсним та скасування розпорядження голови Олександрівської районної державної адміністрації від 21.10.2004р. та Державного акту на право постійного користування землею від 22.10.2004р. серія ЯЯ №055787 - відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Донецького апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 04.07.2016 року.

Суддя К.С. Харакоз