ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" червня 2016 р.Справа № 922/1339/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Новікової Н.А.

при секретарі судового засідання Коваленко М.Ю.

розглянувши матеріали справи

за позовом публічного акціонерного товариства НАК Нафтогаз України, 01001, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 6, ;

до Навчального центру оперативно-рятувальної служби цивільного захисту Державної служби України з надзвичайних ситуацій, 63212, Харківська обл., Нововодолазький р-н, с. Ватутіне, ;

про стягнення 12 932,64грн.

за участю представників сторін:

позивача не зявився;

відповідача ОСОБА_1 (довіреність №010/070/760/1 від 13.05.2016 р.)

За відсутності клопотання сторін технічна фіксація судового процесу не здійснювалась.

Суть спору:

Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України звернулась до господарського суду Харківської області з позовом до Навчального центру оперативно-рятувальної служби цивільного захисту Державної служби України з надзвичайних ситуацій про стягнення суми, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, що складає 8 346,80 грн., три відсотки річних у розмірі 692,88 грн., пені у розмірі 3 892,96 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач, посилаючись на ст.ст. 526, 611 ЦК України, ст.ст. 22, 193, 231 ГК України, зазначає, що відповідач несвоєчасно виконував свої зобовязання щодо оплати поставленого природного газу отриманого в січні грудні 2014 року відповідно до п. 6.1 договору купівлі-продажу природного газу № 2006/14-ТЕ(Т)-32 від 23.01.2014 р, яким передбачено оплату отриманого газу виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу з остаточним розрахунком до 14 числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

Суд перейшов до розгляду справи по суті в судовому засіданні 16.05.2016 р.

Відповідач у відзиві на позов (вх. № 15620 від 13.05.2016 р.), а його повноважний представник в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позов, зокрема зазначивши, що відповідно до п. 6.1. договору купівлі-продажу природного газу № 2006/14-ТЕ(Т)-32 від 23.01.2014 р. остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа місяця наступного за місяцем поставки газу, водночас відповідно до порядку і умов передачі газу п. 3.4. договору Покупець не пізніше 5-го числа місяця наступного за місяцем продажу газу надає Продавцеві підписані та скріплені печатками Покупця та газорозподільним підприємством акт, в свою чергу Продавець не пізніше 8-го числа зобовязується повернути Покупцеві оригінали акту, і акт є підставою для остаточного розрахунку між сторонами. Однак позивач, порушуючи п. 3.4 договору купівлі-продажу природного газу № 2006/14-ТЕ(Т)-32 від 23.01.2014 р., за час дії договору повертав Покупцеві акти з запізненням, а саме: Акт від 31.01.2014 року отримано Покупцем 11.03.2014 року; Акт від 28.02.2014 року отримано Покупцем 25.04.2014 року; Акт від 31.03.2014 року отримано Покупцем 03.06.2014 року; Акт від 30.04.2014 року отримано Покупцем 15.07.2014 року; Акт від 31.10.2014р. отримано 27.11.2014р., Акт від 31.11.2014 року отримано Покупцем 09.12.2014 року; Акт від 24.12.2014 року отримано Покупцем 25.12.2014 року факсом. Разом з тим представник відповідача наголосив, що відповідач є бюджетною установою та фінансується з державного бюджету органом Держказначейства, заборгованості за вказаними актами не має, і відповідно здійснювався розрахунок за отриманий газ після отримання відповідних актів, оскільки відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 24.12.2012 р. № 1407 Про затвердження Порядку казначейського обслуговування державного бюджету за витратами видатки розпорядникам бюджетних коштів проводяться на підставі платіжних доручень за умови надання підтвердних документів, яким є акти приймання-передачі природного газу. Також, на думку відповідача, Продавець навмисно затримував відправку актів, що унеможливлювало вчасне виконання відповідачем своїх зобовязань відповідно до умов Договору. Разом з тим, представник відповідача зазначив, що у позивача відсутні підстави для стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат, оскільки відповідач протягом строку дії Договору розраховувався з позивачем за надані послуги не порушуючи строки, встановлені Договором, не мав перед позивачем заборгованості, при цьому з посиланням на п.3 ст. 83 ГПК України просив суд звільнити його від сплати заявлених до стягнення сум.

В порядку ст. 77 ГПК України в судовому засіданні 16.05.2016р. оголошувалася перерва до 30.05.2016р. для надання можливості позивачу надати докази направлення відповідачу актів приймання-передачі природного газу договору купівлі-продажу природного газу № 2006/14-ТЕ(Т)-32 від 23.01.2014 р. у відповідності до п. 3.4. договору.

Позивач після перерви в судове засідання 30.05.2016р. не зявився, матеріалів не надав, в поясненнях (вх.17774 30.05.2016р.) наданих суду зазначив, що у кожному окремому випадку передавав відповідачеві акти приймання-передачі природного газу, тому твердження відповідача про те, що підписані акти не поверталися не підтверджуються жодним доказом та не узгоджуються з обставинами справи, та пояснив, що акти приймання передачі є лише доказом підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, не є матеріально-правовою чи немайновою вимогою позивача (з посиланням на Постанову ВСУ №3-1971к09 від 025.06.2009р.), а також є первинним обліковим документом, і обовязок відповідача не пов'язаний з поверненням підписаних актів.

Позивач не надав суду витребуваних ухвалою господарського суду Харківської області від 30.05.2016 р., матеріалів, а саме: доказів направлення відповідачу актів приймання-передачі природного газу договору купівлі-продажу природного газу № 2006/14-ТЕ(Т)-32 від 23.01.2014 р. у відповідності до п. 3.4. договору., його повноважний представник в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи поштовим повідомлення про вручення позивачу ухвали господарського суду Харківської області від 30.05.2016 р. про відкладення розгляду даної справи.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України щодо обов'язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. З ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що в межах наданих йому повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, атому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

Розглянувши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обовязки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарський договір є підставою виникнення господарських зобовязань.

Відповідно до ст.ст. 627, 628, 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, зміст договору складається з умов, які визначаються на розсуд та за погодженням сторін, та умов, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства, договір укладений (підписаний сторонами) є обовязковим для виконання кожної із сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 193 ГК України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Як слідує з матеріалів справи, 23 січня 2014 року між публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (Позивач, Продавець) та Навчальним центром Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту Державної служби України з надзвичайних ситуацій (Відповідач, Покупець) було укладено договір купівлі-продажу природного газу № 2006/14ТЕ (Т)-32 відповідно до п. 1.1 якого позивач зобов'язався передати у власність відповідача у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а відповідач прийняти та оплатити поставлений природний газ на умовах даного договору.

Газ, що продається за цим договором, використовується відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, організаціями та національними творчими спілками та їх регіональними осередками (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності) (п.1.2 договору).

Відповідно до п.3.1 договору позивач зобов'язався передавати відповідачу газ у пунктах приймання-передачі газу на вхідній запірній/відключаючій арматурі відповідача. Право власності на газ переходить від позивача до відповідача в пунктах приймання-передачі.

Додатковою угодою від 29.04.2014 р. № 2 до Договору, сторони погодили викласти п. 1.2 Договору в наступній редакції: Газ, що продається за цим Договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням.

Приймання-передача газу, переданого позивачем відповідачу у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу (п.3.3 договору). Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, відповідач зобов'язався надати позивачу підписані та скріплені печатками відповідача та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Позивач не пізніше 8-го числа зобов'язався повернути відповідачу та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами (п.3.4 договору).

Умовами п.6.1 договору сторони погодили порядок розрахунків, а саме: оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до п. 11 Договору, Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення їх підписів печатками Сторін, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2014 року, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Позивач на виконання умов договору протягом січня-грудня 2014 р. поставив відповідачу природний газ на загальну суму 343 290,57 грн. Факт поставки газу підтверджується актами приймання-передачі природного газу, підписаними представниками сторін без будь-яких зауважень та заперечень, а саме: акт приймання-передачі природного газу від 31.01.2014 року; акт приймання-передачі природного газу від 28.02.2014 року; акт приймання-передачі природного газу від 31.03.2014 року, акт приймання-передачі природного газу від 30.04.2014 року, акт приймання-передачі природного газу від 31.10.2014 року, акт приймання-передачі природного газу від 30.11.2014р., акт приймання-передачі природного газу від 31.12.2014 року (арк. спр. 26-32).

Як зазначає позивач, відповідач взяті на себе зобов'язання за Договором щодо сплати за отриманий природний газ виконував неналежним чином, платежі здійснював несвоєчасно, чим порушив п. 6.1 Договору.

За розрахунком позивача прострочення оплати було за поставлений газ в січні 2014р. (27 днів ), в лютому 2014р. (47днів), в березні 2014р. (52 дні), в квітні 2014р (68 днів), в жовтні 2014р. (20 днів) та в листопаді 2014р. (1 день)

У зв`язку з зазначеним, позивачем на підставі ст.. 625 ЦК України було нараховано відповідачу 8 346,80 грн. інфляційних втрат, 692,88 грн. 3% річних, а також на підставі п. 7.2. договору пеню в розмірі 3 892,96 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Абзац 1 ч. 1 ст.193 ГК України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

Стаття 526 ЦК України встановлює загальні умови виконання зобов'язань та закріплює основний принцип виконання зобов'язань - принцип належного виконання, що стосується як суб'єктів, так і предмета, строку чи терміну, місця і способу виконання (статті 527 - 545 ЦК України).

За змістом статті 526 ЦК України належне виконання зобов'язання - це передусім виконання його відповідно до умов договору і вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства.

Частина перша статті 510 ЦК України визначає, що сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор.

Здійснивши аналіз умов договору щодо порядку та умов проведення розрахунків, суд зазначає, що такі регулюються в комплексі п.п. 6.1.- 6.4 та п. 3.4., оскільки містять дві підстави для остаточних розрахунків між сторонами і є повязаними., а саме: настання дати місяця 14 число місяця, наступного за місяцем поставки, та відкладальної умови отримання акту Покупцем.

При цьому умовами п. 3.4. визначено зобовязання сторін по оформленню відповідних актів, в якому Продавець (позивач по справі) зобовязався не пізніше 8-го числа місяця поставки газу повернути Покупцеві відповідні акти, які визначені сторонами як підстава для остаточних розрахунків.

Відповідач є бюджетною установою і відповідно до ст. 43 Бюджетного кодексу України фінансується із Державного бюджету України органом Держказначейства.

Відповідно до п. 11.3. Наказу Міністерства фінансів України від 24.12.2012 N 1407 "Про затвердження Порядку казначейського обслуговування державного бюджету за витратами", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.01.2013 за N 130/22662, далі Наказ №1407, органи Казначейства здійснюють платежі на підставі платіжних доручень (додаток 32 до цього Порядку) за дорученнями розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів у разі наявності в обліку відповідного бюджетного зобов'язання та бюджетного фінансового зобов'язання у межах залишків на рахунках для обліку відкритих асигнувань. Підтвердні документи надаються у разі потреби здійснення авансування, поетапної оплати зареєстрованих бюджетних фінансових зобов'язань. У випадках проведення розрахунків на умовах авансування розпорядники бюджетних коштів та одержувачі бюджетних коштів протягом трьох робочих днів після завершення терміну поставки товарів, виконання робіт, надання послуг, визначеного договірними зобов'язаннями відповідно до законодавства, подають до органів Казначейства документи, що підтверджують отримання таких товарів, робіт та послуг.

Відповідно до Бюджетного кодексу України, Указу Президента України від 13.04.2011 N 460/2011 "Про Положення про Державну казначейську службу України", наказів Міністерства фінансів України від 24.12.2012 N 1407 "Про затвердження Порядку казначейського обслуговування державного бюджету за витратами", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.01.2013 за N 130/22662, від 02.03.2012 N 309 "Про затвердження Порядку реєстрації та обліку бюджетних зобов'язань розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби України", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.03.2012 за N 419/20732, та від 23.08.2012 N 938 "Про затвердження Порядку казначейського обслуговування місцевих бюджетів", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.09.2012 за N 1569/21881, та з метою уніфікації процедур попереднього і поточного контролю при казначейському обслуговуванні розпорядників (одержувачів) бюджетних коштів Наказом Державної казначейської служби України №68 від 29.04.2013р. затверджено Методичні рекомендації щодо переліку підтвердних документів для реєстрації бюджетних зобов'язань та оплати рахунків (далі - Методичні рекомендації), згідно яких визначено перелік підтвердних документів, які надаються розпорядниками (одержувачами) бюджетних коштів на стадіях реєстрації бюджетних зобов'язань, бюджетних фінансових зобов'язань та проведення платежів.

Зокрема, підтвердними документами, які надаються розпорядниками (одержувачами) бюджетних коштів на стадії проведення платежів по бюджетним зобовязанням з оплати природного газу є документи, що підтверджують фактичне отримання товарів, робіт та послуг за умови здійснення попередньої оплати: акт наданих послуг / виконаних робіт.

Згідно п. 11.8. Наказу №1407 платіжне доручення не приймається до виконання у разі,, зокрема, і) неподання документів, що підтверджують отримання товарів (робіт, послуг) за договорами, згідно з умовами яких було здійснено авансування.,

Відповідно до п. 40 ч.1 ст.116 Бюджетного кодексу України порушенням бюджетного законодавства визнається порушення учасником бюджетного процесу встановлених цим Кодексом чи іншим бюджетним законодавством норм щодо складання, розгляду, затвердження, внесення змін, виконання бюджету та звітування про його виконання, серед яких, інші випадки порушення бюджетного законодавства учасником бюджетного процесу.

Порушення відповідачем вимог пп.3 п.11.3 Порядку казначейського обслуговування державного бюджету за витратами, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.12.2012 №1407, згідно якого у випадках проведення розрахунків на умовах авансування розпорядники бюджетних коштів та одержувачі бюджетних коштів протягом трьох робочих днів після завершення терміну поставки товарів, виконання робіт, надання послуг, визначеного договірними зобов'язаннями відповідно до законодавства, подають до органів Казначейства документи, що підтверджують отримання таких товарів, робіт та послуг, що відповідно до пункту 40 статті 116 Бюджетного кодексу України, є порушенням бюджетного законодавства.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.117 Бюджетного кодексу України за порушення бюджетного законодавства до учасників бюджетного процесу можуть застосовуватися такі заходи впливу як зупинення операцій з бюджетними коштами - застосовується за порушення бюджетного законодавства, визначені пунктами 40 частини першої статті 116 цього Кодексу, у порядку, встановленому статтею 120 цього Кодексу.

Таким чином, враховуючи викладене, суд зазначає, що проведення розрахунків відповідачем без надання акту приймання-передачі природного газу, який є підтверджувальним документом в розумінні вищезазначених приписів бюджетного законодавства є неможливим, а у випадку здійснення розрахунків без зазначених актів мало б місце його порушення.

Згідно з ч. 1 ст. 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обігу, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку. Прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора (ч. 4 ст. 612 ЦК України).

Позивач в порядку ст.ст. 33, 34 ГПК України не надав доказів належного виконання зобовязання щодо надсилання Покупцю у встановлений договором строк актів приймання-передачі природного газу: акт приймання-передачі природного газу від 31.01.2014 року; акт приймання-передачі природного газу від 28.02.2014 року; акт приймання-передачі природного газу від 31.03.2014 року, акт приймання-передачі природного газу від 30.04.2014 року, акт приймання-передачі природного газу від 31.10.2014 року, акт приймання-передачі природного газу від 30.11.2014р., акт приймання-передачі природного газу від 31.12.2014 року (арк. спр. 26-32)

Матеріалами справи підтверджено, (арк. спр. 45-58, оригінали даних матеріалів оглядалися в судовому засіданні), що позивач, в порушення п. 3. 4 договору купівлі-продажу природного газу № 2006/14-ТЕ(Т)-32 від 23.01.2014 р. повертав відповідачеві акти приймання-передачі газу з запізненням, а саме: акт від 31.01.2014 року отримано відповідачем 11.03.2014 року; акт від 28.02.2014 року отримано відповідачем 25.04.2014 року; акт від 31.03.2014 року отримано відповідачем 03.06.2014 року; акт від 30.04.2014 року отримано відповідачем 15.07.2014 року; акт від 31.10.2014р. отримано 27.11.2014р., акт від 30.11.2014 року отримано відповідачем 09.12.2014 року; акт від 24.12.2014 року отримано відповідачем 25.12.2014 року факсом, що підтверджується датою їх реєстрації канцелярією установи відповідача.

Таким чином, суд вважає, що в даному випадку позивач є кредитором, який прострочив, оскільки не вчинив дій, що встановлені договором, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку.

Прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора, тому обґрунтованими є посилання відповідача на те, що необхідною умовою для оплати вартості поставленого газу є взяття відповідного бюджетного зобов'язання, що можливо тільки за наявності належним чином оформленого документа - у даному випадку акту приймання-передачі природного газу.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або дати настання події, з якою повязано його початок.

Таким чином, враховуючи, що позивачем направлялись акти приймання-передачі газу відповідачу із запізненням, то у відповідності до умов Договору та в силу приписів статті 253 ЦК України відповідач повинен був оплатити прийнятий від позивача природний газ згідно актів прийому-передачі не пізніше наступного дня після їх отримання, а саме: акт від 31.01.2014 року отримано відповідачем 11.03.2014 року, строк оплати 12.03.2014р.; акт від 28.02.2014 року отримано відповідачем 25.04.2014 року, строк оплати 28.04.2014р. (26,27 вихідні дні); акт від 31.03.2014 року отримано відповідачем 03.06.2014 року, строк оплати 04.06.2014р.; акт від 30.04.2014 року отримано відповідачем 15.07.2014 року, строк оплати 16.07.2014р.; акт від 31.10.2014р. отримано 27.11.2014р., строк оплати 28.11.2014р., акт від 30.11.2014 року отримано відповідачем 09.12.2014 року, строк оплати 10.12.2014р.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, відповідач в порушення умов договору та приписів статті 253 ЦК України здійснив оплату за отриманий газ несвоєчасно, а саме:

- по акту приймання-передачі від 31.01.2014 р. на суму 64 298,74 грн. здійснив плату 13.03.2014 року, прострочив 1 день;

- по акту приймання-передачі від 28.02.2014 р. на суму 58 111,46 грн. 30.04.2014 року; прострочив 2 дні;

- по акту приймання-передачі від 31.03.2014 р. на суму 51 996,18 грн. 05.06.2014 року; прострочив 1 день;

- по акту приймання-передачі від 30.04.2014 р. на суму 14 060,81 грн. 21.07.2014 року; прострочив 5 днів;

- по акту приймання-передачі від 31.10.2014 р. на суму 11 922,89 грн. 04.12.2014 року; прострочив 6 днів;

- по акту приймання-передачі від 30.11.2014 р. на суму 64 358,96 грн. 15.12.2014 року; прострочив 5 днів,

- по акту приймання передачі від 24.12.2014р., який, як свідчить розрахунок позивача і доданий ним акт, який повністю ідентичний зазначеному і проходить по бухгалтерії як поставка газу по акту від 31.12.2014р. на суму 78541,53, був оплачений відповідачем в зазначеній сумі 29.12.2014р., і позовні вимоги щодо нього не заявлялися, тому суд не здійснював перевірку даних розбіжностей.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач в порядку ст. 33, 34 ГПК України доказів про протилежне суду не надав, а тому визнається судом таким, що прострочив та неналежним чином виконав свої зобовязання відповідно до умов договору купівлі-продажу природного газу №20006/14 ТЕ(Т)-32 від 23.01.2014 року.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання (ст. 625 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), тому, згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 7.2 Договору сторони передбачили, що у разі невиконання Покупцем умов пункту 6.1 цього Договору він зобовязується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Приймаючи до уваги факт прострочення відповідачем виконання свого зобовязання у визначені судом періоди, які входять до складу періодів, визначених позивачем, суд зазначає, що підставними є позовні вимоги про стягнення пені у розмірі 260,55грн., а саме:

- по акту приймання-передачі від 31.01.2014 р. у розмірі 22,90 грн. за період з 13.03.2014 р по 13.03.2014 р.;

- по акту приймання-передачі від 28.02.2014 р. у розмірі 60,50грн. за період з 28.04.2014 р. по 30.04.2014 р. року;

- по акту приймання-передачі від 31.03.2014 р. у розмірі 27,07 грн. за період з 05.06.2014 р. по 05.06.2014 р.;

- по акту приймання-передачі від 30.04.2014 р. у розмірі 45,84 грн. за період з 17.07.2014 р. по 21.07.2014 р.;

- по акту приймання-передачі від 31.10.2014 р. у розмірі 54,87 грн. за період з 29.11.2014 р. по 04.12.2014 р.;

- по акту приймання-передачі від 30.11.2014 р. у розмірі 49,37 грн. за період з 15.12.2014 р. по 15.12.2014 р.

Що стосується заявленої позивачем до стягнення пені у розмірі 3632,41 грн. пені, то така заявлена позивачем безпідставно, а тому задоволенню не підлягає.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Враховуючи факт прострочення виконання відповідачем свого грошового зобовязання, здійснивши перерахунок суми 3% річних, суд зазначає, що позивачем невірно визначено періоди нарахування 3% річних, а тому обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню є 3% річних у розмірі 36,04 грн.,а саме:

- по акту приймання-передачі від 31.01.2014 р. у розмірі 5,27 грн. за період з 13.03.2014 р по 13.03.2014 р.;

- по акту приймання-передачі від 28.02.2014 р. у розмірі 09,55 грн. за період з 28.04.2014 р. по 30.04.2014 р. року;

- по акту приймання-передачі від 31.03.2014 р. у розмірі 4,27 грн. за період з 05.06.2014 р. по 05.06.2014 р.;

- по акту приймання-передачі від 30.04.2014 р. у розмірі 5,78 грн. за період з 17.07.2014 р. по 21.07.2014 р.;

- по акту приймання-передачі від 31.10.2014 р. у розмірі 5,88 грн. за період з 29.11.2014 р. по 04.12.2014 р.;

- по акту приймання-передачі від 30.11.2014 р. у розмірі 5,29 грн. за період з 15.12.2014 р. по 15.12.2014 р.

Що стосується заявлених позивачем до стягнення 3% річних у розмірі 656,84 грн., то такі заявлені позивачем безпідставно, а тому задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат в розмірі 8 346,80 грн. за період заявлений у позовних вимогах, суд враховує, що відповідно до листа Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р «Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» та п. 2 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012р. № 01- 06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права» при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Фактично в вищезазначених розясненнях нарахування інфляційних зазначено про те, що якщо прострочення боржника менше ніж 15 днів, то інфляційні не нараховуються. (постанова ВГСУ від 13.03.2013 р. у справі №21/5005/6113/2012., де суд виходив зі змісту листа ВСУ від 03.04.97 р. №62-97р, де розраховані Мінстатом індекси інфляції застосовуються помісячно і якщо в індексованому періоді набирається не менше п'ятнадцяти днів. Аналогічно і в іншій справі, де суд зазначив, що за період з 15.12.2012 р. до 27.12.2012 р. інфляційні втрати не нараховуються (постанова ВГСУ від 10.04.2014 р. у справі №910/15873/13).

За таких обставин, позовні вимоги в частині стягнення інфляційних задоволенню не підлягають.

Таким чином, позовні вимоги публічного акціонерного товариства НАК Нафтогаз України підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 31,60 грн.

На підставі викладеного та керуючись статтями 22, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України,

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Навчального центру оперативно-рятувальної служби цивільного захисту Державної служби України з надзвичайних ситуацій (63212, Харківська обл., Нововодолазький р-н, с. Ватутіне, ) на користь публічного акціонерного товариства НАК Нафтогаз України (01001, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 6, ) 3% річних у розмірі 36,04 грн., пеню у розмірі 260,55 грн. та витрати зі сплаті судового збору в розмірі 31,60 грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. В решті позову відмовити.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, а прокурор апеляційне подання протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено 21.06.2016 р.

Суддя ОСОБА_2