ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2016 р. Справа № 923/314/16

Господарський суд Херсонської області у складі судді Сулімовської М.Б., при секретарі Кулик В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Заступника прокурора Херсонської області в інтересах держави в особі

позивача-1: Міністерства освіти і науки України

позивача-2: Херсонського державного університету

до відповідача: Лазурненської селищної ради Скадовського району Херсонської області

третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Кабінет Міністрів України

третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_4, м.Київ

третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_5, м.Херсон

третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_6, м.Херсон

третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_7, м.Миколаїв

третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: фізична особа-підприємець ОСОБА_8, м.Херсон.

третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_9, м.Херсон

третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_10, м.Херсон

третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_11, м.Херсон

про визнання недійсним та скасування рішення

за участю представників сторін:

прокурор прокуратури Херсонської області Пуляєв І.В. (службове посвідчення №006314, видане 26.09.2012р.);

позивач-1: не з'явився;

від позивача-2: Прокопенко А.М. (паспорт серії НОМЕР_1, виданий Білозерським РВ УМВС України в Херсонській області 16.03.1998р.), представник за дорученням №01-28/672 від 11.04.2016р.; ОСОБА_14 (паспорт серії НОМЕР_2, виданий Комсомольським РВ ХМУ УМВС України в Херсонській області 26.07.1996р.), представник за довіреністю №01-28/1871 від 14.09.2015р.;

відповідач: не з'явився;

від третьої особи на стороні позивача: ОСОБА_15 представник за довіреністю №11 від 04.01.2016р.;

від третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_4: ОСОБА_16 (паспорт серії НОМЕР_4, виданий Дніпровським РВ у м.Херсоні УДМС України в Херсонській області 04.04.2013р.), представник за довіреністю №408 від 12.04.2016р.; ОСОБА_17 (паспорт серії НОМЕР_3, виданий Красноармійським МВ УМВС України в Донецькій області 19.08.2000р.), представник за довіреністю № 408 від12.04.2016р.; ОСОБА_18 (паспорт серії НОМЕР_7, виданий Дніпровським РУ ГУ МВС України в м.Києві 10.02.2006р.), представник за довіреністю №860 від 19.01.2015р.;

третя особа на стороні відповідача ОСОБА_7, особисто, (паспорт серії НОМЕР_5, виданий Заводським РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області 11.07.1998р.);

від третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_7: ОСОБА_16 (паспорт серії НОМЕР_4, виданий Дніпровським РВ у м.Херсоні УДМС України в Херсонській області 04.04.2013р.), представник за довіреністю №633 від 18.08.2014р.; ОСОБА_17 (паспорт серії НОМЕР_3, виданий Красноармійським МВ УМВС України в Донецькій області 19.08.2000р.), представник за довіреністю № 633 від18.08.2014р.;

третя особа на стороні відповідача ОСОБА_5, особисто, (паспорт серії НОМЕР_6, виданий Суворовським РВ ХМУ УМВС України в Херсонській області 21.02.2000р.);

від третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_5: ОСОБА_16 (паспорт серії НОМЕР_4, виданий Дніпровським РВ у м.Херсоні УДМС України в Херсонській області 04.04.2013р.), представник за довіреністю №1200 від 07.06.2016р.;

від третьої особи на стороні відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_8: ОСОБА_16 (паспорт серії НОМЕР_4, виданий Дніпровським РВ у м.Херсоні УДМС України в Херсонській області 04.04.2013р.), представник за довіреністю №2592 від 07.11.2011р., №613 від 13.06.2016р.(за передорученням); ОСОБА_17 (паспорт серії НОМЕР_3, виданий Красноармійським МВ УМВС України в Донецькій області 19.08.2000р.), представник за довіреністю № 2592 від 07.11.2011р.,№613 від 13.06.2016р.(за передорученням) ;

третя особа на стороні відповідача ОСОБА_11: не з'явився;

третя особа на стороні відповідача ОСОБА_6: не з'явився;

третя особа на стороні відповідача ОСОБА_9: не з'явився;

третя особа на стороні відповідача ОСОБА_10: не з'явився.

Заступник прокурора Херсонської області в інтересах держави в особі позивача-1 Міністерства освіти і науки України, позивача-2 Херсонського державного університету звернувся до суду з позовом до відповідача Лазурненської селищної ради Скадовського району Херсонської області, за участю третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Кабінету Міністрів України, в якому просить суд визнати недійсним та скасувати п.1 рішення Лазурненської селищної ради від 18.12.2003р. №237 "Про припинення права постійного користування земельної ділянки СОТ "Буревісник" та надання дозволу на виготовлення технічної документації по складанню Державного акту постійного користування земельної ділянки Херсонському державному університету".

Ухвалою господарського суду від 31.03.2016р. порушено провадження у справі.

05.05.2016р. до господарського суду Херсонської області звернулись ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 із клопотаннями про залучення до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

Ухвалою від 11.05.2016р. залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, зобов'язано учасників провадження надати додаткові докази та відкладено розгляд справи.

11.05.2016р. до господарського суду надійшла позовна заява фізичної особи-підприємця ОСОБА_8, м.Херсон про вступ у справу в якості третьої особи з самостійними вимогами про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування.

Ухвалою від 13.05.2016р. (т.2 а.с.61-62), заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_8 повернуто без розгляду на підставі п.5 ч.1 ст.63 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою від 13.05.2016р. залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача фізичну особу-підприємця ОСОБА_8

Ухвалою від 25.05.2016р. продовжено строк розгляду справи до 30.06.2016р., залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11

08.04.2016р., 28.04.2016р., 16.06.2016р. позивачем-2 Херсонським державним університетом подано пояснення по суті позову та додаткові докази.

18.04.2016р. і 29.04.2016р. від позивача-1 Міністерства освіти і науки до суду надійшли пояснення по суті заявлених прокурором вимог.

04.05.2016р. третьою особою Кабінетом Міністрів України подано до матеріалів справи письмово викладену позицію щодо заявленого позову.

05.05.2016р. та 17.06.2016р. до суду від прокуратури Херсонської області надійшли додаткові пояснення.

24.05.2016р. третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_4 подано заяву про застосування строку позовної давності до вимог заступника прокурора Херсонської області.

22.06.2016р. третьою особою ОСОБА_4 подано відзив на позовну заяву.

22.06.2016р. відповідачем Лазурненською селищною радою подано заяву про застосування строку позовної давності до позовних вимог.

29.06.2016р. до суду надійшла заява Лазурненської селищної ради про відкликання заяви про застосування строку позовної давності та розгляд справи без участі уповноваженого представника відповідача.

30.06.2016р. третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_11 звернувся до суду із заявою про об'єднання справ.

В судове засідання прокурор, представники позивача-2, представник третьої особи на стороні позивача, треті особи на стороні відповідача ОСОБА_5, ОСОБА_7 та представники ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7, фізичної особи-підприємця ОСОБА_8 з'явились.

Інші учасники провадження, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи (що підтверджено реєстром вихідної кореспонденції канцелярії господарського суду Херсонської області за 23.06.2016р.), явку уповноважених представників в судове засідання не забезпечили, про поважність причин неявки не повідомили.

В судовому засіданні прокурор підтримав позовні вимоги та просить їх задовольнити.

Представники позивача-2 Херсонського державного університету та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Кабінету Міністрів України позовні вимоги прокурора вважають обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача та їх представники проти позовних вимог заступника прокурора Херсонської області заперечили, просять відмовити в їх задоволенні.

Представник ОСОБА_4 підтримав заяву про застосування строку позовної давності та наполягає на її задоволенні, надав додаткові докази, які судом розглянуто та долучено до матеріалів справи.

В судовому засіданні представник третьої особи фізичної особи-підприємця ОСОБА_8 звернувся до суду з клопотанням про зупинення провадження у справі до розгляду Одеським апеляційним господарським судом апеляційної скарги заявниці на ухвалу господарського суду Херсонської області у даній справі від 13.05.2016р. про повернення без розгляду позовної заяви ФОП ОСОБА_8 про вступ у справу в якості третьої особи з самостійними вимогами.

Прокурор, представники позивача-2 та третьої особи на стороні позивача заперечили проти задоволення даного клопотання з підстав його необґрунтованості.

Треті особи на стороні відповідача та їх представники вважають клопотання обґрунтованим та просять його задовольнити.

Дослідивши клопотання про зупинення провадження у справі, заслухавши присутніх в судовому засіданні учасників провадження, суд ухвалив про його відхилення з огляду на наступне.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

За змістом наведеної норми процесуального права підставою для зупинення провадження у господарській справі є сукупність таких складових як розгляд іншої справи іншим судом, пов'язаність цієї іншої судової справи з даною господарською справою та неможливість розгляду останньої до вирішення судом зазначеної іншої справи.

Пов'язаність справ полягає у тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі, зокрема, факти, що мають преюдиціальне значення. Ці обставини повинні бути такими, що мають значення для даної справи.

Неможливість же розгляду справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені господарським судом самостійно у даній справі.

Отже, для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному випадку повинен з'ясовувати, як пов'язана справа, яка розглядається іншим судом, а також чим обумовлюється неможливість розгляду даної справи.

Саме по собі зазначення про неможливість розгляду даної справи до розгляду іншої справи не може бути підставою для застосування ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку про те, що розгляд Одеським апеляційним господарським судом апеляційної скарги на ухвалу господарського суду про повернення без розгляду заяви фізичної особи-підприємця ОСОБА_8 про вступ у справу в якості третьої особи з самостійними вимогами не перешкоджає розгляду по суті даної справи, оскільки предметом позову третьої особи є визнання недійсним і скасування п.3 рішення Лазурненської селищної ради від 18.12.2003р. №237, в той час як в даному випадку прокурором оспорюється п.1 вказаного рішення органу місцевого самоврядування, дані спори не є взаємопов'язаними, а тому суд не вбачає законних підстав для зупинення провадження у справі № 923/314/16.

Після відхилення господарським судом заяви фізичної особи-підприємця ОСОБА_8 про зупинення провадження у справі представником третьої особи ОСОБА_4 в порядку статті 20 Господарського процесуального кодексу України заявлено відвід судді Сулімовській М.Б.

За результатами розгляду заяви про відвід судді ухвалено про відмову в її задоволенні.

Також в судовому засіданні розглянуто заяву третьої особи ОСОБА_11 про об'єднання справ, яка обґрунтована тим, що в провадженні господарського суду Херсонської області (суддя Сулімовська М.Б.) перебуває справа №923/648/16, порушена ухвалою від 21.06.2016р. за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_11 до відповідача Лазурненської селищної ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Херсонський державний університет про визнання недійсним п.3 рішення Лазурненської селищної ради №237 від 18.12.2003р. У зв'язку з чим заявник, з посиланням на приписи ч.2 ст.58 ГПК України, просить об'єднати справу №923/648/16 зі справою №923/314/16 в одну справу, оскільки вимоги у обох позовах ґрунтуються на однакових способах захисту та правовідносинах, які виникають з одних підстав.

Прокурор та представники позивача-2 проти задоволення даного клопотання заперечили.

Представник третьої особи на стороні позивача вирішення питання щодо задоволення даного клопотання покладає на розсуд суду.

Треті особи на стороні відповідача та їх представники вважають клопотання обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Дослідивши клопотання про об'єднання справ, заслухавши позицію представників учасників провадження, суд ухвалив про його відхилення, оскільки сумісний розгляд справ №923/648/16 та №923/314/16 перешкоджатиме з'ясуванню прав і вимог сторін та суттєво утруднить розгляд справи.

Враховуючи неприбуття в судове засідання представника відповідача та неподання відзиву на позовну заяву, справу розглянуто за наявними в ній матеріалами в порядку статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора, представників позивача-2, третіх осіб та їх представників, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд, -

в с т а н о в и в:

Відповідно до ст. 121 Конституції України на органи прокуратури покладено представництво інтересів громадян і держави в суді у випадках, передбачених законом.

Статтею 2 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд порушує справи за позовними заявами прокурорів та їх заступників, які звертаються до господарського суду в інтересах держави. Прокурор в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Відповідно до п.4 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України № З-рп/99 у справі №1-1/99 від 08.04.1999р., прокурор або його заступник самостійно визначає з посиланням на чинне законодавство в чому полягає порушення інтересів держави, обґрунтовуючи в позовній заяві необхідність їх захисту, та визначає орган, який уповноважений державою виконувати відповідні функції в спірних правовідносинах.

За приписами частини другої статті 29 Господарського процесуального кодексу України у разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави, в якій зазначено про відсутність органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або про відсутність у такого органу повноважень щодо звернення до господарського суду, прокурор набуває статусу позивача.

Відповідно до пункту 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 08.04.99р. N 3-рп/99 зі справи за конституційним поданням Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу під поняттям "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах", зазначеним у частині другій статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України, потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

За приписами ст.23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

В даному випадку, як зазначає прокурор, необхідність захисту інтересів держави обумовлено тим, що позивачами протягом тривалого часу не вживаються заходи щодо захисту інтересів держави, що полягає у тривалій бездіяльності щодо визнання недійсним незаконного рішення селищної ради, яке прийнято ще у 2003 році.

З огляду на викладене вище, виходячи з предмету та підстав позову, суд дійшов висновку щодо обґрунтованості звернення прокурора з даним позовом до суду.

Обґрунтовуючи позовні вимоги прокурор у позовній заяві та в судовому засіданні зазначив про наступне.

Так 18.12.2003р. Лазурненською селищною радою Скадовського району Херсонської області прийнято рішення №237 "Про припинення права постійного користування земельної ділянки СОТ "Буревісник" та надання дозволу на виготовлення технічної документації по складанню державного акту постійного користування земельної ділянки Херсонському державному університету", пунктом 1 якого припинено право постійного користування земельною ділянкою площею 5,25 га Херсонському педагогічному інституту ім.Н.К. Крупської (правонаступником якого є Херсонський державний університет) під розміщення спортивно-оздоровчого табору "Буревісник" у зв'язку зі зміною статусу учбового закладу. На думку прокурора, п.1 рішення ради від 18.12.2003р. №237 прийнято з перевищенням наданих відповідачу повноважень та у непередбачений законом спосіб у порушення с.14 Конституції України, ст.ст. 12, 13, 84, 141, 142 ЗК України (в редакції станом на 15.10.2003р.).

Як слідує з оспорюваного рішення, фактично предметом розгляду 13 сесії 4 скликання Лазурненської селищної ради було клопотання дирекції СОТ "Буревісник" щодо оформлення земельної ділянки в постійне користування на території спортивного табору. При цьому при прийнятті оспорюваного рішення згоди Міністерства освіти і науки України на вчинення вказаної дії отримано не було, а підставою для припинення права користування земельною ділянкою стало лише клопотання не уповноваженої на це особи - керівника СОТ "Буревісник", в той час як Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою від 04.06.1996р. мав лише Херсонський державний педагогічний інститут ім.Н.К.Крупської.

Крім цього, відповідно до оспорюваного пункту рішення припинення права постійного користування земельною ділянкою мало місце у зв'язку із зміною статусу учбового закладу. Разом з тим, як наголошує прокурор, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №744 від 25.05.1998р. Херсонський педагогічний інститут ім.Н.К.Крупської реорганізовано у Херсонський державний педагогічний університет, який розпорядженням Кабінету Міністрів України №641-р від 16.11.2002р. було перетворено у Херсонський державний університет (при цьому вносилися зміни в Статут установи тільки щодо назви університету - без його фактичної ліквідації, реорганізації чи зміни напрямку діяльності). Таким чином, як зазначає прокурор, у даному випадку не здійснювалась зміна організаційно-правової форми, а лише змінилася назва організації, а тому у селищної ради були відсутні підстави для припинення права постійного користування земельною ділянкою з посиланням на зміну статусу учбового закладу.

Також прокурором звернуто увагу на те, що оскільки Херсонський педагогічний інститут ім.Н.К.Крупської був державною установою, то земельна ділянка, що знаходилась в його користуванні, є власністю держави, повноваження по розпорядженню якою відносяться до органів виконавчої влади, а тому рішення щодо припинення права постійного користування цим учбовим закладом земельною ділянкою мало прийматися власником земельної ділянки, тобто державним органом виконавчої влади. Отже Лазурненська селищна рада не мала повноважень щодо розпорядження спірною земельною ділянкою державної форми власності.

В додатково поданих до суду поясненнях прокурор також зазначив, що скориставшись тимчасовою правовою невизначеністю статусу земельної ділянки університету в період з 2003 по 2006 рік громадянами ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_8 для здійснення підприємницької діяльності було зареєстровано право власності на майнові активи на земельній ділянці, яка була закріплена за Херсонським педагогічним інститутом ім.Н.К.Крупської для розміщення спортивно-оздоровчого табору та на якій вже протягом понад 50 років функціонує спортивно-оздоровчий табір "Буревісник". Так станом на березнь-жовтень 2006 року, в той час як університет вирішував питання щодо переоформлення своїх прав на землю, Херсонським державним бюро технічної документації прийнято рішення про реєстрацію права власності на нерухоме майно: від 17.03.2006р. №10128049, від 22.03.2006р. №10173606, від 18.10.2006р. №12196568 за ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_8, яке розташоване на спірній земельній ділянці. При цьому будь-які рішення органів державної влади, органів місцевого самоврядування та постійного землекористувача - Херсонського державного університету щодо надання дозволу на будівництво та виділення земельної ділянки під забудову вказаним особам відсутні.

Визнання за фізичними особами права власності на фактично самочинно збудоване нерухоме майно, розташоване на земельній ділянці, що перебуває у державній власності та користувачем якої на даний час є Херсонський державний університет, порушує права останнього як особи, що здійснює повноваження оперативного управління цією землею, зокрема, право користування і розпорядження. Таким чином, як наголошує прокурор, припинення права постійного землекористування педагогічного інституту обмежило виключні повноваження Кабінету Міністрів України щодо розпорядження державною землею, адже внаслідок такого рішення селищної ради Кабінет Міністрів України, Міністерство освіти і науки України та Херсонський державний університет фактично були позбавлені можливості користуватися та розпоряджатися земельною ділянкою, на якій знаходиться спортивно-оздоровчий табір "Буревісник". При цьому наявність права постійного користування земельною ділянкою станом на 2006 рік унеможливлювала б у передбачений законом спосіб реєстрацію права власності на нерухомість громадянами ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_8 та отримання ними в 2008 і 2015 роках в оренду земельних ділянок університету під обслуговування комерційних об'єктів.

Херсонський державний університет є багатопрофільним державним учбовим закладом, що передбачає особливу важливість його функціонування для інтересів держави в цілому. Отже, інтереси університету співпадають з інтересами держави і повинні враховуватись при плануванні та забудові територій. Натомість, в даному випадку відповідач, Лазурненська селищна рада, на думку прокурора, намагаючись позбавити університет земельної ділянки у власних інтересах, безпідставно перевівши її у землі запасу селищної ради, не тільки не врахував державні інтереси, але й цинічно знехтував ними, і спірним рішенням створив умови, які дозволили третім особам по справі безпідставно отримати в 2015 році у користування частину земельної ділянки державної форми власності. За таких обставин, незаконні дії відповідача призвели до неправомірного отримання сторонніми особами права на чужу землю, яка належить на праві постійного користування Херсонському державному університету.

Порушення встановленого законом порядку володіння, користування і розпорядження землями, що перебувають у державній власності, спричиняють шкоду державі і є підставою для втручання органів прокуратури, у тому числі для звернення з позовами до суду в інтересах держави щодо скасування протиправних рішень органів місцевого самоврядування. У зв'язку з чим прокурор просить задовольнити позовні вимоги та визнати недійсним і скасувати п.1 рішення Лазурненської селищної ради від 18.12.2003р. №237 "Про припинення права постійного користування земельної ділянки СОТ "Буревісник" та надання дозволу на виготовлення технічної документації по складанню Державного акту постійного користування земельної ділянки Херсонському державному університету".

Крім цього, прокурор просить поновити строк позовної давності з посиланням на те, що про зазначені факти порушень вимог земельного законодавства органам прокуратури стало відомо у жовтні 2014 року під час розгляду Скадовським районним судом цивільної справи №663/2845/14-ц за позовом ОСОБА_4 до Лазурненської селищної ради і Херсонського державного університету про визнання недійсними рішення селищної ради та Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою, а тому строк для подачі позову, на думку прокурора, пропущено з поважних причин.

Позивач-1 Міністерство освіти і науки України позовні вимоги прокурора вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Так при винесенні спірного рішення селищною радою не було враховано, що заявник - дирекція СОТ "Буревісник", який був структурним підрозділом університету, звертаючись з клопотанням щодо припинення землекористування земельною ділянкою не мав передбачених законом повноважень на вказане звернення, оскільки належним землекористувачем він не був, Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою від 04.06.1996р. мав лише Херсонський державний педагогічний інститут ім. Н.К.Крупської.

Передана в постійне користування Херсонському педагогічному інституту ім.Н.К.Крупської земельна ділянка площею 5,25 га під розміщення СОТ "Буревісник" належить до державної власності, перебуває у сфері управління Міністерства освіти і науки України та була закріплена за учбовим закладом на праві оперативного управління.

Херсонський державний університет, як юридична особа, є правонаступником Херсонського державного педагогічного інституту ім.Н.К.Крупської та Херсонського державного педагогічного університету, який протягом свого існування та розвитку перетворений з інституту в університет, а пізніше отримав новий правовий статус університету, як багатопрофільного вищого навчального закладу четвертого рівня акредитації.

Спірна земельна ділянка належить Херсонському державному університету, право постійного користування якою перейшло до нього від правового попередника Херсонського державного педагогічного інституту ім.Н.К.Крупської та від Херсонського державного педагогічного університету, які користувалися земельною ділянкою загальною площею 5,25 га на підставі рішень виконавчого комітету Херсонської обласної ради №232 від 06.04.1965р., №124 від 26.02.1966р. та розпорядження Ради Міністрів УРСР №22-р від 01.02.1991р. з цільовим призначенням - під розміщення спортивно-оздоровчого табору "Буревісник".

Враховуючи, що спірне рішення Лазурненською селищною радою було прийнято з порушенням приписів чинного законодавства, що призвело до порушення прав Херсонського державного університету, Міністерство освіти і науки України підтримує позовні вимоги прокурора та просить їх задовольнити.

Крім цього позивач-1 зазначив, що про факт прийняття Лазурненською селищною радою оспорюваного рішення Міністерству освіти і науки України стало відомо лише в березні 2016 року із даного позову заступника прокурора Херсонської області.

Функції управління майном, закріпленим за університетом, контроль за ефективністю його використання і збереження здійснює Міністерство освіти і науки України. Таким чином, як стверджує позивач-1, приймаючи оспорюване рішення Лазурненська селищна рада порушила права Міністерства освіти і науки України.

Однак, враховуючи, що про прийняте рішення щодо припинення Херсонському державному університету права постійного користування земельною ділянкою не було повідомлено належним чином, Міністерство не мало можливості звернутись до суду за захистом своїх порушених прав.

За наведеного, Міністерство освіти і науки України, з посиланням на приписи ч.1 ст.261 ЦК України, відповідно до якої перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав та інтересів, зазначає, що в даному випадку строки звернення до суду не порушені, а їх перебіг починається з березня 2016 року.

Підтримуючи позовні вимоги прокурора позивач-2 Херсонський державний університет у письмових пояснення та його представники у судовому засіданні зазначили, що університет є правонаступником Херсонського педагогічного інституту ім.Н.К.Крупської, якому на праві постійного користування належала земельна ділянка під спортивно-оздоровчим табором "Буревісник", що розташована по вул.Курортна, 5 в смт.Лазурне Скадовського району Херсонської області. Являючись правонаступником інституту ХДУ набув усі майнові та немайнові права останнього, в тому числі і право постійного користування вищезазначеною земельною ділянкою.

Як зазначив позивач, при прийняті спірного пункту рішення селищною радою було враховано клопотання керівника СОТ "Буревісник", разом з тим, заявник - керівник спортивно-оздоровчого табору "Буревісник" (який був структурним підрозділом університету) звертаючись з клопотанням щодо припинення користування земельною ділянкою не мав передбачених законом повноважень на таке звернення, оскільки належним землекористувачем він не був, Державний акт на право постійного користування землею від 04.06.1996р. мав Херсонський державний інститут ім.Н.К.Крупської, тому право на звернення з відповідним клопотанням мав тільки землекористувач.

Крім цього, спірна земельна ділянка надана Херсонському педагогічному інституту ім.Н.К.Крупської у постійне користування під розміщення існуючого СОТ "Буревісник" відноситься до земель державної форми власності, отже тільки Кабінет Міністрів України за погодженням з Міністерством освіти і науки України може прийняти рішення про вилучення земельної ділянки державної власності. Жодного погодження на вилучення спірної земельної ділянки не надавалось, тому пункт 1 рішення Лазурненської селищної ради від 18.12.2003р. №237 винесено поза межами її повноважень і є незаконним.

За наведеного позивач вважає, що на сьогоднішній день Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою, виданий Херсонському педагогічному інституту ім. Н.К.Крупської, є дійсним і вимоги заступника прокурора Херсонської області про визнання недійсним та скасування пункту 1 рішення Лазурненської селищної ради від 18.12.2003р. №237 "Про припинення права постійного користування земельної ділянки СОТ "Буревісник" та надання дозволу на виготовлення технічної документації по складанню Державного акту постійного користування земельної ділянки Херсонському державному університету" є цілком обґрунтованим і законним, а тому просить поновити строк позовної давності і задовольнити позов.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Кабінету Міністрів України зазначив, що Лазурненська селищна рада винесла оскаржуване рішення з перевищенням повноважень, визначених ст.ст. 24, 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", оскільки на час прийняття рішення ради земельна ділянка знаходилась у постійному користуванні Херсонського державного університету та мала статус земель державної власності. У зв'язку з чим позовні вимоги заступника прокурора Херсонської області вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідач Лазурненська селищна рада свою позицію щодо заявленого прокурором позову не висловила, відзиву або будь-яких пояснень по суті спору до суду не надала.

22.06.2016р. від відповідача Лазурненської селищної ради надійшов лист від 21.06.2016р. №2-26-474 про застосування строку позовної давності до вимог прокурора. В подальшому, 29.06.2016р. до суду надійшов лист Лазурненської селищної ради від 23.06.2016р. №2-26-483, в якому остання зазначила про відкликання листа №2-26-474 від 21.06.2016р. про застосування строку позовної давності та просила не враховувати правову позицію, викладену у вказаному листі.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог та їх представники в судовому засіданні проти позову заперечили, просять відмовити в його задоволенні.

Представник третьої особи ОСОБА_4 24.05.2016р. звернувся до суду із заявою про застосування строку позовної давності, яку підтримав в судовому засіданні.

Зокрема, заявник зазначив, що твердження прокурора про те, що про існування оспорюваного рішення йому стало відомо лише в 2014 році не відповідають дійсності, оскільки про наявність оспорюваного рішення прокурору було відомо ще у 2008 році. Так Вищим адміністративним судом України 03.03.2011р. була прийнята ухвала у справі №к-11880/08, якою суд касаційної інстанції задовольнив касаційну скаргу заступника прокурора Херсонської області на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 18.04.2008р. Касаційна скарга була подана заступником прокурора Херсонської області на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 18.04.2008р. - 08.07.2008р. у справі за позовом ОСОБА_4 до Лазурненської селищної ради про визнання протиправними та скасування рішень селищної ради. При розгляді даної справи з'ясовувались обставини, що пов'язані з наданням земельної ділянки у постійне користування ХДУ, досліджувалась технічна документація ХДУ та рішення Лазурненської селищної ради від 18.12.2003р. №237.

Таким чином, оскільки, як стверджує третя особа, прокурору про винесення селищною радою оспорюваного рішення було відомо ще в 2008 році, ОСОБА_4 просить застосувати строк позовної давності до вимог заступника прокурора Херсонської області про визнання недійсним та скасування п.1 рішення Лазурненської селищної ради від 18.12.2003р. №237 та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

22.06.2016р. третьою особою ОСОБА_4 було подано відзив на позовну заяву заступника прокурора Херсонської області, в якому остання заперечила проти позовних вимог та просить суд відмовити в їх задоволенні.

Так, на думку третьої особи, оспорюване рішення було направлено не на позбавлення чи обмеження ХДУ певних прав, а навпаки, на надання йому права постійного користування земельною ділянкою, оскільки п.3 рішення було надано дозвіл на виготовлення технічної документації, за результатами чого 24.10.2006р. Лазурненська селищна рада рішенням №106 затвердила виготовлену технічну документацію та надала Херсонському державному університету у постійне користування земельну ділянку площею 5,1188 га. Отже оспорюване рішення не порушує прав позивачів, прокурором не надано суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів держави в господарському суді, а тому суд мав би повернути позовну заяву в порядку статті 63 ГПК України.

Також, заявниця звернула увагу на те, що зміна організаційно-правової форми юридичної особи (мається на увазі постанова Кабінету Міністрів України №744 від 25.05.1998р. про створення Херсонського державного педагогічного університету шляхом ліквідації Херсонського державного педагогічного інституту ім.Н.К.Крупської та розпорядження Кабінету Міністрів України №641-р від 16.11.2002р. про створення Херсонського державного університету шляхом ліквідації Херсонського державного педагогічного університету) та перехід прав і обов'язків від однієї юридичної особи до іншої не свідчить про перехід права користування земельною ділянкою, оскільки право постійного користування Херсонського державного педагогічного інституту ім.Н.К.Крупської було припинено, а можливість автоматичного переходу права постійного користування від однієї особи до іншої при зміні площ та меж земельної ділянки не передбачена чинним земельним законодавством. До Херсонського державного університету не могло автоматично перейти право постійного користування земельною ділянкою площею 5,25 га по АДРЕСА_1 в смт.Лазурне, яка перебувала у постійному користуванні Херсонського державного педагогічного інституту ім.Н.К.Крупської, оскільки Херсонський державний педагогічний університет не переоформлював на себе право користування даною земельною ділянкою. Крім того, ХДУ отримав Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою, зареєстрований 14.11.2006р., на земельну ділянку площею 5,1188 га. До того ж Херсонський державний університет не є правонаступником Херсонського державного педагогічного інституту і.Н.К.Крупської, а створений після ліквідації Херсонського державного педагогічного університету.

Третя особа зазначає, що вказані земельні ділянки мають різну площу, конфігурацію та межі, а земельна ділянка площею 5,1188 га не має встановлених в натурі (на місцевості) меж.

При цьому ОСОБА_4 звертає увагу на те, що прокурором пропущено строк позовної давності, що також є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Крім цього, у додатково поданих 30.06.2016р. до суду поясненнях представник третьої особи ОСОБА_4 зазначив про надання до матеріалів справи копії касаційної скарги Херсонського державного університету на рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 04.11.2014р. у справі №663/2845/14-ц та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 19.12.2014р. у справі №22-ц/791/3830/2014, а також копії заперечення на позовну заяву про визнання недійсним рішень та державного акту на право постійного користування земельною ділянкою. Представник третьої особи звернув увагу на суперечливість позиції Херсонського державного університету, оскільки у вказаних документах останній наголошував на законності рішення Лазурненської селищної ради №237 від 18.12.2003р., в той час як під час розгляду даної справи наполягає на протилежному. Крім цього, представник третьої особи зазначив, що з наданих до матеріалів справи документів слідує, що площа земельної ділянки, яка була у користуванні Херсонського державного педагогічного інституту ім.Н.К.Крупської була змінена в результаті того, що частина даної ділянки знаходиться в постійному користуванні ДУ "Держгідрографія" і це виключає факт правонаступництва.

Присутні в судовому засіданні треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_5, ОСОБА_7 проти позовних вимог заступника прокурора Херсонської області заперечили, вважають необґрунтованими та просять відмовити в їх задоволенні.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ст.14 Конституції України земля є основним національним багатством, яке знаходиться під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право отримується і реалізується громадянами, юридичними особами і державою, виключно відповідно до закону. Правовий режим придбання права власності і користування на землю регулюється Земельним кодексом України.

Як слідує з матеріалів справи, рішеннями виконавчого комітету Херсонської обласної Ради депутатів трудящих №232 від 06.04.1965р. і №124 від 26.02.1966р. (т.1 а.с. 55, 56, 136,137) та розпорядженням Ради Міністрів УРСР №22-р від 01.02.1991р. Херсонському педагогічному інституту ім.Н.К. Крупської було виділено земельну ділянку під розміщення спортивно-оздоровчого табору "Буревісник" загальною площею 5,25 га.

04.06.1996р. Скадовською районною радою народних депутатів на підставі рішень виконавчого комітету Херсонської обласної Ради депутатів трудящих №232 від 06.04.1965р. та №124 від 26.02.1966р., розпорядження Ради Міністрів УРСР №22-р від 01.02.1991р. педагогічному інституту видано Державний акт на право постійного користування землею площею 5,25 га (т.1 а.с.23-25), який зареєстровано у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №34.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.05.1998р. №744 "Про створення Херсонського державного педагогічного університету" створено Херсонський державний педагогічний університет на базі Херсонського державного педагогічного інституту ім.Н.К.Крупської, що ліквідується (т.1 а.с.26).

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 16.11.2002р. №641-р "Про утворення Херсонського державного університету" (т.1 а.с.27) створено Херсонський державний університет на базі Херсонського державного педагогічного університету, що ліквідується.

Крім цього, у розпорядженні №641-р від 16.11.2002р. зазначено, що студенти Херсонського державного педагогічного університету продовжують навчання у Херсонському державному університеті.

Аналізуючи питання щодо правонаступництва вищого учбового закладу, суд зазначає наступне.

Як визначено в п. 2.6. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо.

Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Скадовського районного суду Херсонської області від 09.01.2014р., ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 16.04.2014р. у справі №663/1544/13а, рішенням господарського суду Херсонської області від 07.05.2014р. №923/294/14, постановою Одеського апеляційного господарського суду від 15.07.2014р. у справі №923/294/14, постановою Одеського апеляційного господарського суду від 19.12.2013р. у справі №923/953/13 та постановою Вищого господарського суду України від 19.05.2014р. у справі №923/953/13 встановлено, що Херсонський державний університет є правонаступником Херсонського педагогічного інституту ім.Н.К.Крупської (т.2 а.с.157-179).

Таким чином, враховуючи, що відповідні факти щодо правонаступництва Херсонським державним університетом прав і обов'язків Херсонського педагогічного інституту ім.Н.К.Крупської були покладені в основу відповідних судових рішень, прийнятих на користь позивача-2, відповідні факти в розумінні ст. 35 Господарського процесуального кодексу України мають преюдиційне значення для розгляду спору у справі № 923/314/16, в якій приймає участь та ж особа, відповідно, такі факти не потребують повторного встановлення.

Відповідно до п.п.4, 5 ст.34 Закону України "Про підприємства в Україні" (який діяв на момент спірних правовідносин), підприємство вважається реорганізованим або ліквідованим з моменту виключення його з державного реєстру України.

У зв'язку з чим суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що відповідно до свідоцтва б/н від 09.12.1993р., виданого Херсонським обласним управлінням статистики, довідки №6758 Херсонського обласного управління статистики та Свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи Серія А01 №417653 (т.1 а.с. 53, 54, 78) Херсонський державний педагогічний інститут ім.Н.К.Крупської та Херсонський державний університет мають один і той же ідентифікаційний код юридичної особи - 02125609, отже є однією і тією ж юридичною особою, що свідчить про те, що ні Херсонський державний педагогічний інститут ім.Н.К.Крупської, ні Херсонський державний педагогічний університет з державного реєстру не виключались, зміна організаційно-правової форми юридичної особи не здійснювалась, а мала місце лише зміна найменування вищого учбового закладу та його правового статусу (з інституту в університет).

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що Херсонський державний університет і Херсонський педагогічний інститут ім.Н.К.Крупської є однією і тією ж юридичною особою, якій відповідно до рішень виконавчого комітету Херсонської обласної Ради депутатів трудящих №232 від 06.04.1965р. та №124 від 26.02.1966р., розпорядження Ради Міністрів УРСР №22-р від 01.02.1991р. було видано Державний акт на право постійного користування землею від 04.06.1996р., який зареєстровано у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №34.

Відповідно до частини першої ст. 22 Земельного Кодексу України від 18.12.1990 року в редакції, чинній на момент видачі Державного акту на право постійного користування землею від 04.06.1996 року, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

За таких обставин, з моменту видачі Державного акту на право постійного користування землею від 04.06.1996 року у позивача-2 (його правопопердника) виникло право постійного користування земельною ділянкою площею 5,25 га, в межах згідно з планом землекористування, під розміщення спортивно-оздоровчого табору "Буревісник".

Що стосується тверджень третьої особи ОСОБА_4 про те, що до Херсонського державного університету не могло автоматично перейти право постійного користування земельною ділянкою площею 5,25 га по АДРЕСА_1 в смт.Лазурне, яка перебувала у постійному користуванні Херсонського державного педагогічного інституту ім.Н.К.Крупської, оскільки Херсонський державний педагогічний університет не переоформлював на себе право користування даною земельною ділянкою, то суд звертає увагу на наступне.

Згідно з п. 6 (в редакції Закону України № 2059-ІУ від 06.10.2004р.) Перехідних положень Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них.

Проте, положення пункту 6 розділу X Земельного кодексу України втрачають чинність, як такі, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) в частині зобов'язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення на підставі рішення Конституційного Суду №5-рп/2005 від 22.09.2005р.

Відповідно до абзацу 11 п. 5.3 цього рішення стаття 92 Земельного кодексу України не обмежує і не скасовує діюче право постійного користування земельними ділянками, набуте в установлених законодавством випадках за станом на 1 січня 2002 року до його переоформлення.

Право користування земельною ділянкою, набуте особою у встановленому порядку до 01.01.2002р., не втрачається внаслідок його не переоформлення підприємством, яке за новим Земельним кодексом України не є суб'єктом права постійного землекористуванні, а зберігається за ним до приведення прав і обов'язків щодо такої земельної ділянки у відповідність до вимог чинного законодавства як за правонаступником того землекористувача, якому було видано державний акт на право постійного землекористування, що відповідає правовій позиції Верховного суду України, викладеній в постанові Верховного суду України від 26.09.2011р. у цивільній справі за позовом ЗАТ "Мукачівський лісокомбінат" до Чинадіївської селищної ради.

Таким чином, у Херсонського державного педагогічного університету, так само як і у позивача-2 Херсонського державного університету був відсутній обов'язок здійснювати переоформлення зазначеного Державного акту.

Крім цього, частиною 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 02.04.2002р. №449 "Про затвердження форм державного акта на право постійного користування земельною ділянкою" визначено, що раніше видані державні акти на право приватної власності на землю, державні акти на право власності на землю та державні акти на право постійного користування залишаються чинними і підлягають заміні у разі добровільного звернення громадян або юридичних осіб.

18.12.2003р. Лазурненською селищною радою Скадовського району Херсонської області, з посиланням на положення ст.33 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", ст.ст.141, 142 Земельного кодексу України, було прийнято рішення №237 "Про припинення права постійного користування земельної ділянки СОТ "Буревісник" та надання дозволу на виготовлення технічної документації по складанню Державного акту постійного користування земельної ділянки Херсонському державному університету" (т.1 а.с.22), пунктом 1 якого припинено право постійного користування земельною ділянкою площею 5,25 га Херсонському педагогічному інституту ім.Н.К.Крупської під розміщення спортивно-оздоровчого табору "Буревісник" у зв'язку із зміною статусу учбового закладу.

За приписами ч. 1ст.92 Земельного кодексу України (в редакції станом на дату прийняття оспорюваного рішення), право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Відповідно до статті 141 Земельного кодексу України (у відповідній редакції) підставами припинення права користування земельною ділянкою є:

а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою;

б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом;

в) припинення діяльності державних чи комунальних підприємств, установ та організацій;

г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам;

г') використання земельної ділянки не за цільовим призначенням;

д) систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Відповідно до п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004р. №7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", вирішуючи спори про припинення права власності на земельну ділянку чи права користування нею, суди повинні враховувати, що орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування має право прийняти рішення про це лише в порядку, з підстав і за умов, передбачених статтями 140-149 ЗК. У випадках, визначених цими норами, припинення права власності на землю чи права землекористування провадиться за позовом відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування в судовому порядку, недодержання якого є підставою для визнання рішення цього органу та виданих державних актів недійсними.

Як зазначено в п. 2.8. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 травня 2011 року № 6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" право постійного землекористування є безстроковим, на відміну від права оренди, і може бути припинене лише з підстав, передбачених статтею 141 ЗК України, перелік яких є вичерпним. Дії органів державної влади та місцевого самоврядування, спрямовані на позбавлення суб'єкта права користування земельною ділянкою після державної реєстрації такого права поза межами підстав, визначених у статті 141 ЗК України, є такими, що порушують право користування земельною ділянкою.

Як вже зазначалось, оспорюваним пунктом рішення Лазурненської селищної ради від 18.12.2003р. №237 право постійного користування земельною ділянкою Херсонському педагогічному інституту ім.Н.К.Крупської було припинено у зв'язку зі зміною статусу учбового закладу.

В даному випадку Херсонський державний педагогічний інститут ім.Н.К.Крупської, Херсонський державний педагогічний інститут та Херсонський державний університет протягом свого існування та розвитку зі статусу інституту отримали статус університету, як багатопрофільного вищого навчального закладу четвертого рівня акредитації.

Однак, положення статті 141 Земельного кодексу України не містять такої підстави припинення права постійного користування земельною ділянкою як зміна статусу вищого учбового закладу.

Суд припускає, що приймаючи рішення відповідач мав на увазі таку підставу як припинення діяльності державних чи комунальних підприємств, установ та організацій.

Але, приписи п."в" ст.141 Земельного кодексу України слід розуміти таким чином, що припинення права користування земельною ділянкою з підстави припинення установи допускається лише у випадку, коли припинення останньої виключає правонаступництво.

Такої правової позиції дотримується Верховний Суд України у постанові від 21.02.2011р. у справі №21-3а11.

Разом з тим, як встановлено господарським судом, в даному випадку юридична особа Херсонський державний педагогічний інститут ім.Н.К.Крупської не була припинена у встановленому законом порядку, а лише відбулася зміна найменування та правового статусу вищого навчального закладу (з інституту в університет) без його фактичної ліквідації, реорганізації чи зміни напрямку діяльності, при цьому всі майнові права Херсонського державного педагогічного інституту ім.Н.К.Крупської, у тому числі і право користування земельною ділянкою, перейшли до його правонаступника - Херсонського державного університету.

Положеннями п.п.3, 4 ст.142 Земельного кодексу України (станом на дату прийняття спірного пункту рішення), визначено, що припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки. Власник земельної ділянки на підставі заяви землекористувача приймає рішення про припинення права користування земельною ділянкою, про що повідомляє органи державної реєстрації.

З тексту спірного рішення від 18.12.2003р. №237 вбачається, що фактично предметом розгляду 13 сесії 4 скликання Лазурненської селищної ради було клопотання дирекції спортивно-оздоровчого табору "Буревісник".

Відповідно до ст. 32 Закону України "Про вищу освіту" (у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин), безпосереднє управління діяльністю вищого навчального закладу здійснює його керівник - ректор (президент), начальник, директор тощо. Керівник вищого навчального закладу в межах наданих йому повноважень, крім іншого, є розпорядником майна і коштів.

Як зазначено в п.33 Статуту Херсонського державного університету (у відповідній редакції - т.1 а.с.28-52), затвердженого Міністерством освіти і науки України та прийнятого конференцією трудового колективу ХДУ (протокол №1 від 02.12.2002р.), безпосереднє управління діяльністю ХДУ здійснює його керівник - ректор. Ректор ХДУ в межах наданих йому повноважень, в тому числі, є розпорядником майна і коштів.

Отже будь-які заяви (клопотання) щодо розпорядження майном позивача-2 від імені університету має право подавати виключно його керівник - ректор, або особа, яка згідно наказу виконує його обов'язки, в даному випадку директор спортивно-оздоровчого табору "Буревісник" не є такою особою.

Крім цього, спортивно-оздоровчий табір "Буревісник", в особі його директора, звертаючись з клопотанням про припинення користування земельною ділянкою не мав передбачених законом повноважень на вчинення таких дій, оскільки належним землекористувачем він не був, Державний акт на право постійного користування землею від 04.06.1996 року був виданий Херсонському державному педагогічному інституту ім.Н.К.Крупської, тому право на звернення з відповідним клопотанням мав тільки землекористувач, в даному випадку його правонаступник - Херсонський державний університет.

За умовами п.63 Статуту матеріально-технічну базу та фінанси ХДУ складають основні фонди, оборотні кошти та інші матеріальні і фінансові цінності, вартість яких відображається на самостійному балансі. ХДУ передається Міністерством освіти і науки у оперативне управління об'єкти права власності: будівельні споруди, майнові комплекси, машини, обладнання, транспортні засоби, засоби зв'язку, вироблена продукція, інтелектуальна власність, грошові кошти, а також інше необхідне майно споживчого, соціально-культурного та іншого призначення. ХДУ на правах, визначених законодавством, належить майно, що закріплене за ХДУ, а також доходи від використання цього майна на правах оперативного управління. Майно, що знаходиться у державній власності і передане в оперативне управління ХДУ, не підлягає вилученню або передачі будь-яким підприємствам, установам, організаціям, крім випадків, передбачених законодавством.

Передана у постійне користування земельна ділянка площею 5,25 га Херсонському державному педагогічному інституту ім.Н.К.Крупської під розміщення СОТ "Буревісник" належить до державної власності, перебуває у сфері управління Міністерства освіти і науки України та була закріплена за вищим учбовим закладом на праві оперативного управління.

Отже будь-які дії по розпорядженню вказаною земельною ділянкою мали вчинятися лише з дозволу Міністерства освіти і науки України. Разом з тим, як слідує з письмових пояснень Міністерства, припинення права постійного користування земельною ділянкою відбулося без його дозволу.

Відповідно до п.п. "а", "б", "г" ст.12 Земельного кодексу України (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин), до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст, належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; вилучення земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Згідно п.2 ст.83 Земельного кодексу України, у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності.

За приписами п. "а" ст.13 Земельного кодексу України, до повноважень Кабінету Міністрів України в галузі земельних відносин належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Частинами 1, 2 статті 84 цього Кодексу визначено, що у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради Міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій відповідно до закону.

Крім того, Декретом Кабінету Міністрів України "Про управління майном, що є в загальнодержавній власності" від 15.12.1992р. та Законом України "Про управління об'єктами державної власності" встановлено, що суб'єктом управління державною власністю є Кабінет Міністрів України.

Так Херсонський державний педагогічний інститут ім.Н.К.Крупської, правонаступником якого є позивача-2, був державною установою, а тому земельна ділянка, що знаходилась в його користуванні, є власністю держави, повноваження по розпорядженню якою є компетенцією органів виконавчої влади, а тому рішення щодо припинення права постійного користування вищим учбовим закладом земельною ділянкою могло бути прийнято власником земельної ділянки, тобто державним органом виконавчої влади, а не органом місцевого самоврядування.

Таким чином, Лазурненська селищна рада не мала повноважень щодо розпорядження спірною земельною ділянкою державної форми власності.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, частини 3 статті 24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 34 ст.26, п. 2 ст. 77 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" питання регулювання земельних відносин вирішується на пленарному засіданні ради сесії, а спори про поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають в результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, вирішуються в судовому порядку.

Відповідно до ст. 95 Земельного кодексу України землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право самостійно господарювати на землі. Порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Згідно зі ст. 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання прав, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, а також застосування інших, передбачених законом, способів, у тому числі шляхом поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають в результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, в судовому порядку, що передбачено згадуваним п. 2 ст. 77 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 152 Земельного кодексу України землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Предметом позову у даній справі є вимога про визнання недійсним та скасування п.1 рішення Лазурненської селищної ради від 18.12.2003р. №237 "Про припинення права постійного користування земельної ділянки СОТ "Буревісник" та надання дозволу на виготовлення технічної документації по складанню Державного акту постійного користування земельної ділянки Херсонському державному університету".

Зазначений предмет позову, визначений прокурором, відповідає способам захисту прав, передбачених законом.

Частиною 10 ст.59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції та законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Відповідно до ст. 155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Відповідно до ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Тобто, саме сукупність умов (суперечність актам чинного законодавства та порушення цивільних прав або інтересів) може бути підставою визнання незаконним та скасування правового акту індивідуальної дії.

Аналогічна позиція викладена у пункті 2 роз'яснення Президії Вищого арбітражного суду України від 26.01.2000р. № 02-5/35 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів", згідно якого підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

Згідно ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статей 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

У відповідності до вимог ст. 54 ГПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги з зазначенням доказів. До обставин, на яких позивач обґрунтовує свої вимоги, відносяться обставини, які становлять предмет доказування у справі. Предмет доказування це сукупність обставин, які необхідно встановити для правильного вирішення справи. У предмет доказування включаються факти матеріально-правового характеру, що є підставою вимог позивача та заперечень відповідача.

За загальним правилом обов'язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача/прокурора, який повинен доказати факти, на підставі яких пред'явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких ґрунтуються його заперечення проти позову.

В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів - підстав позову та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову. Позовні вимоги повинні бути доведені і не можуть базуватись на припущеннях.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 року № 6 "Про судове рішення" передбачено, що господарським судам слід виходити з того, що рішення може ґрунтуватись лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом. При цьому необхідно мати на увазі, що згідно зі статтею 43 ГПК України наявні докази підлягають оцінці у їх сукупності і жодний доказ не має для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Окремо, слід зауважити, що сторони спору є рівними у своїх правах та охоронюваних законом інтересах.

Як слідує з матеріалів справи, спірна земельна ділянка, закріплена за Херсонським державним університетом на праві оперативного управління, є державною власністю та забезпечує діяльність спортивно-оздоровчого табору "Буревісник", створеного з метою оздоровлення, відпочинку та змістовного дозвілля студентів, аспірантів, докторантів, викладачів, співробітників університету та інших осіб, проведення навчальних та виробничих практик, підвищення спортивної майстерності студентів (п.1.9 Статуту - т.1 а.с.95-134), необхідна для потреб навчально-виховного процесу, тобто використання за цільовим призначенням.

Відповідно до Статуту Херсонського державного університету, цей державний учбовий заклад здійснює свою діяльність на підставі Закону України "Про вищу освіту", чинного законодавства та Статуту.

Згідно п.59 Положення про Міністерство освіти і науки України (т.2 а.с.151-156), затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014р. №630, Міністерство освіти і науки України за дорученням і в межах, встановлених Кабінетом Міністрів України, реалізує права і обов'язки уповноваженого органу стосовно заснованих державою вищих учбових закладів.

Таким чином, Херсонський державний університет фактично знаходиться у підпорядкуванні Міністерства освіти і науки України та має в оперативному управлінні об'єкти державної власності.

Відповідно до Статуту Херсонський державний університет засновано на державній формі власності, його засновником є Міністерство освіти і науки України. Згідно приписів абз.3 п.1 ст.64 Закону України "Про вищу освіту" спеціально уповноважений орган виконавчої влади у галузі освіти і науки бере участь у встановленні нормативів матеріально-технічного забезпечення вищих навчальних закладів, у тому числі погоджує розміри земельних ділянок.

Міністерство освіти і науки України є центральним органом виконавчої влади і згідно з покладеним на нього завданням здійснює відповідно до законодавства функції з управління об'єктами державної власності, що належать до сфери його управління.

Отже оспорюваним пунктом рішення Лазурненської селищної ради було порушено права позивача-1 Міністерства освіти і науки України як органу, що здійснює функції управління майном, закріпленим за університетом, контроль за ефективністю його використання і збереження, та права позивача-1 Херсонського державного університету, оскільки останнього, як правонаступника законного землекористувача, позбавлено права користування земельною ділянкою поза його волею.

Відповідно до пункту 5.6 рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 року № 5-рп/2005 суб'єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, Кодексом та іншими законами України, що регулюють земельні відносини. Підставою для виникнення права на земельну ділянку є відповідний юридичний факт. Держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, їх рівність перед законом, соціальну спрямованість економіки. Конституція України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю відповідно до закону. Земельний кодекс України є одним із таких законів, норми якого встановлюють підстави набуття права на землю шляхом передачі ділянок у власність або надання їх у користування. Громадяни та юридичні особи не можуть втрачати раніше наданого їм права користування земельною ділянкою.

За таких обставин, суд зазначає, що вимоги заступника прокурора Херсонської області відповідають фактичним обставинам, встановленим судом, ґрунтуються на наявних правах позивачів на землю, що юридично належать їм та були порушені спірним пунктом рішення відповідача, як такого, що суперечить положенням Земельного кодексу України та Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та прийнято з порушенням встановленого законом порядку володіння, користування і розпорядження землями, що перебувають у державній власності, у зв'язку з чим даний позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

При цьому, суд не приймає до уваги твердження прокурора стосовно факту здійснення третіми особами самочинного будівництва на спірній земельній ділянці, а також не аналізує заперечення третіх осіб з цього приводу, оскільки це питання не є предметом розгляду даної справи.

Суд також критично сприймає зауваження представника ОСОБА_4 відносно суперечливості позиції Херсонського державного університету, викладеної в поясненнях у даній справі та касаційній скарзі на рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 04.11.2014р. у справі №663/2845/14-ц та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 19.12.2014р. у справі №22-ц/791/3830/2014, оскільки справи №663/2845/14-ц та №22-ц/791/3830/2014 не мають ніякого відношення до справи №923/314/16, яка розглядається господарським судом Херсонської області, а тому позиція сторони, висловлена в інших справах, не може бути врахована судом при розгляді цієї справи.

Що стосується строку позовної давності, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень статей 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною третьою статті 267 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Положеннями частини першої статті 261 Цивільного кодексу України унормовано, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частинами четвертою та п'ятою статті 267 Цивільного кодексу України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Отже, визначення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і правильність обчислення позовної давності, і захист порушеного права.

Між тим, як вказано Верховним судом України в постанові від 16.09.2015р. № 6-68цс15, яка є обов'язковою для господарського суду, з огляду на статус держави та її органів як суб'єктів владних повноважень, положення пункту 4 частини першої статті 268 ЦК України не поширюються на позови прокуратури, які пред'являються від імені держави і направлені на захист права державної власності, порушеного незаконними правовими актами органу державної влади. На такі позови поширюється положення статті 257 ЦК України щодо загальної позовної давності, і на підставі частини першої статті 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як суб'єктів владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів.

При цьому відповідно до п. 4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" №10 від 29.05.2013р., початок перебігу позовної давності визначається за правилами ст. 261 ЦК України. Якщо у передбачених законом випадках з позовом до господарського суду звернувся прокурор, що не є позивачем, то позовна давність обчислюватиметься від дня, коли про порушення свого права або про особу, яка його порушила, довідався або мав довідатися саме позивач, а не прокурор. У таких випадках питання про визнання поважними причин пропущення позовної давності може порушуватися перед судом як прокурором, так і позивачем у справі. У разі коли згідно із законом позивачем у справі виступає прокурор (ч. 2 ст. 29 ГПК), позовна давність обчислюється від дня, коли про порушення або про особу, яка його допустила, довідався або мав довідатися відповідний прокурор.

За ствердженнями прокурора, про наявність оспорюваного рішення Лазурненської селищної ради та факти порушень вимог земельного законодавства органам прокуратури стало відомо у жовтні 2014 року під час розгляду Скадовським районним судом справи №663/2845/14-ц за позовом ОСОБА_4 до Лазурненської селищної ради, Херсонського державного університету про визнання недійсними рішення селищної ради та Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою, а тому строк для подачі позову пропущено з поважних причин.

Позивач-1 Міністерство освіти і науки України у письмово наданих до суду поясненнях зазначив, що про факт прийняття Лазурненською селищною радою оспорюваного рішення Міністерству освіти і науки України стало відомо лише в березні 2016 року із даного позову заступника прокурора Херсонської області.

В той же час, позивач-2 Херсонський державний університет, звертаючись до суду з клопотанням про поновлення строку позовної давності, не навів обґрунтованих доводів і пояснень щодо підстав пропуску ним строку позовної давності, хоча був обізнаний про прийняття в 2003 році органом місцевого самоврядування спірного рішення.

Таким чином, оскільки в даному випадку з позовом до господарського суду звернувся прокурор, що не є позивачем, то позовну давність слід обчислювати від дня, коли про порушення свого права або про особу, яка його порушила, довідався або мав довідатися саме позивач, а не прокурор.

Враховуючи, що позивачу-2 Херсонському державному університету про факт прийняття оспорюваного рішення було відомо ще в 2003 році, суд вважає необґрунтованими доводи прокурора про те, що йому про існування рішення Лазурненської селищної ради стало відомо лише в 2014 році під час розгляду Скадовським районним судом справи №663/2845/14-ц.

Суд зазначає, що позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п'ятої статті 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску строку позовної давності. Якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення (п. 2.2 постанови Пленуму ВГСУ від 29.05.2013р. №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів").

Виходячи з загальних засад цивільного (господарського) законодавства та судочинства, до поважних причин пропуску позовної давності можуть бути віднесені обставини, що виникли незалежно від волі особи, яка мала право відповідної вимоги та об'єктивно унеможливили звернення цієї особи за судовим захистом у період дії строку позовної давності.

Поважною причиною визнання пропуску строку позовної давності може вважатися причина, існування якої зумовлено факторами об'єктивного характеру, які не залежать від волі заявника, тобто ні за яких обставин не можуть бути ним змінені чи усунуті, а таких причин у даному випадку суд не вбачає.

Слід зазначити, що ані прокурором, ані позивачами не наведено поважних причин пропуску строку позовної давності.

Разом з цим суд враховує, що частиною третьою статті 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом.

22.06.2016р. від відповідача Лазурненської селищної ради надійшов лист від 21.06.2016р. №2-26-474 про застосування строку позовної давності до вимог прокурора (т.3 а.с.1). В подальшому, 29.06.2016р. до суду надійшов лист Лазурненської селищної ради від 23.06.2016р. №2-26-483 (т.3 а.с.19-20), в якому остання зазначила про відкликання листа №2-26-474 від 21.06.2016р. про застосування строку позовної давності та просила не враховувати правову позицію, викладену у вказаному листі.

В судовому засіданні треті особи та їх представники заперечили проти врахування господарським судом заяви відповідача про відкликання заяви про застосування строку позовної давності, оскільки, на їх думку, така заява була подана останнім під впливом працівників прокуратури. Зазначили, що їм відомо про такі факти, про що направлено повідомлення до Генерального прокурора України, керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури та прокурора Херсонської області (т.3 а.с.58-60).

У зв'язку з наведеним суд зазначає, що відповідно до статті 22 Господарського процесуального кодексу України сторони у справі мають право заявляти, зокрема, клопотання. Зазначене право в силу диспозитивності кореспондується з правом сторони змінити чи відмовитися від заявленого клопотання та не може бути обмежене судом.

Крім того, суд звертає увагу на те, що доводи третіх осіб та їх представників носять суто декларативний характер, ґрунтуються на їх припущеннях та не підтверджені належними доказами.

За наведених обставин, суд приймає заяву відповідача Лазурненської селищної ради від 23.06.2016р. №2-26-483 про відкликання заяви №2-26-474 від 21.06.2016р. про застосування строку позовної давності до вимог прокурора та не враховує правову позицію, викладену у вказаному листі.

Що стосується заяви третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_4 про застосування строку позовної давності, то, як зазначено в п. 2.1. Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", заява про сплив позовної давності, зроблена будь-якою іншою особою (в тому числі й учасником судового процесу, включаючи прокурора, який не є стороною у справі), крім сторони у спорі, не є підставою для застосування судом позовної давності. Зокрема, частиною четвертої статті 27 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, користуються процесуальними правами сторони (за певними винятками); при цьому права сторони, визначені, зокрема, статтею 22 та іншими нормами цього Кодексу, є саме процесуальними, в той час як припис статті 267 ЦК України є нормою права матеріального і не може розумітися як можливість застосування господарським судом позовної давності за заявами зазначених третіх осіб.

У зв'язку з чим заява ОСОБА_4 про застосування строку позовної давності судом відхиляється.

На підставі викладеного, вимоги заступника прокурора Херсонської області про визнання недійсним та скасування п.1 рішення Лазурненської селищної ради від 18.12.2003р. №237 "Про припинення права постійного користування земельної ділянки СОТ "Буревісник" та надання дозволу на виготовлення технічної документації по складанню Державного акту постійного користування земельної ділянки Херсонському державному університету" підлягають задоволенню.

У зв'язку із задоволенням позову судові витрати, в порядку статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 33, 34, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати недійсним та скасувати п.1 рішення Лазурненської селищної ради Скадовського району Херсонської області від 18.12.2003р. №237 "Про припинення права постійного користування земельної ділянки СОТ "Буревісник" та надання дозволу на виготовлення технічної документації по складанню Державного акту постійного користування земельної ділянки Херсонському державному університету".

3. Стягнути з Лазурненської селищної ради Скадовського району Херсонської області (, 75722, Херсонська область, Скадовський район, смт.Лазурне, вул.Жовтнева, 57) на користь прокуратури Херсонської області (, р/р 2291, банк Державна казначейська служба України, МФО 820172) 1378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено і підписано 06.07.2016р.

Суддя М.Б. Сулімовська