РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.06.2016Справа №922/6432/15

Суддя Господарського суду міста Києва Карабань Я.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Мир Масел»

до 1) відділу Державної виконавчої служби Харківського

районного управління юстиції Харківської області;

2) управління Державної казначейської служби України

у Харківському районі Харківської області;

3) Державної казначейської служби України

про стягнення коштів,

За участю представників сторін:

від позивача: не з'явились;

від відповідача 1: не з'явились;

від відповідача 2: не з'явились;

від відповідача 3: не з'явились;

ВСТАНОВИВ :

25.04.2016 року до Господарського суду міста Києва за підсудністю надійшли матеріали справи № 922/6432/15 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Мир Масел» (далі - позивач) до відділу Державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції Харківської області (далі - відповідач 1), управління Державної казначейської служби України у Харківському районі Харківської області (далі - відповідач 2) та Державної казначейської служби України (далі - відповідач 3) про стягнення коштів.

В обґрунтування позовних вимог позивач пояснив, що у зв'язку з неправомірною бездіяльність головного державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції Харківської області, яка призвела до порушення строків винесення постанови про закінчення виконавчого провадження та зняття арешту з майна позивача, його транспортний засіб був затриманий та вилучений до спеціального майданчика, що змусило позивача здійснити витрати на транспортування і зберігання тимчасово затриманого транспортного засобу.

Вважаючи, що його права порушені, позивач звернувся до суду, просив стягнути з відповідача 1 за рахунок коштів державного бюджету в особі управління Державної казначейської служби України у Харківському районі Харківської області (відповідача 2) збитки від завдання матеріальної шкоди в розмірі 1 152,00 грн, збитки від інфляції в сумі 438,19 грн, 10 000,00 грн збитків від завдання моральної шкоди, а також 3 000,00 грн витрат на правову допомогу.

10.03.2016 до Господарського суду Харківської області представником позивача була подана заява, в якій позивач зазначив, що відмовляється від позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди та просив суд стягнути з Державного бюджету України через управління Державної казначейської служби України у Харківському районі Харківської області грошові кошти в розмірі 1 152,00 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої відповідачем 1, збитки від інфляції в сумі 438,19 грн, а також 3 000,00 грн витрат на правову допомогу. Вказана заява була прийнята судом до розгляду, про що зазначено в ухвалі Господарського суду Харківської області від 10.03.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.04.2016 справу № 922/6432/15 прийнято до провадження, її розгляд призначено на 23.05.2016.

18.05.2016 через загальний відділ діловодства суду від представника позивача надійшли документи, витребувані ухвалою суду від 28.04.2016, для долучення до матеріалів справи. А також заява, в якій позивач просив суд стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України (відповідача 3) грошові кошти в розмірі 1 152,00 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої відповідачем 1, збитки від інфляції в сумі 438,19 грн, а також 3 000,00 грн витрат на правову допомогу.

Дослідивши вищевказану заяву позивача, враховуючи заяву позивача, подану до Господарського суду Харківської області 10.03.2016, суд дійшов висновку про те, що позивач відмовився від однієї з позовних вимог, а саме від вимоги про стягнення збитків від завдання моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі, зокрема, відмовитись від позову.

Приписи частини четвертої статті 22 ГПК, передбачаючи право позивача, зокрема, на відмову від позову, не виключає можливості часткової відмови. Однак вона можлива лише у випадку, якщо позивачем заявлено дві чи більше вимог, і позивач відмовляється не від усіх цих вимог. У разі такої відмови та її прийняття судом провадження зі справи підлягає припиненню на підставі пункту 4 частини першої статті 80 ГПК у частині тих вимог, стосовно яких заявлено відмову, а решта вимог розглядається судом у загальному порядку (п. 6 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 14.08.2007 № 01-8/675).

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 80 ГПК України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято господарським судом.

З огляду на те, що відмова позивача від частини позовних вимог не суперечить законодавству та не порушує права і охоронювані законом інтереси інших осіб, суд приймає відмову позивача від позовної вимоги про стягнення збитків від завдання моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн, а провадження у справі в цій частині підлягає припиненню на підставі ч. 4 ст. 80 ГПК України.

20.05.2016 через загальний відділ діловодства суду від представника позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи, яке судом було задоволено. А також клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, в задоволенні якого судом було відмовлено.

23.05.2016 представники сторін в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, представники відповідачів про причини неявки суд не повідомили.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.05.2016 розгляд справи, на підставі ст. 77 ГПК України, відкладено на 06.06.2016

06.06.2016 через загальний відділ діловодства суду від представника позивача двічі надійшли письмові пояснення, зокрема, щодо позовної вимоги про стягнення інфляційної складової боргу. А також клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, в задоволення якого судом було відмовлено.

Від представника відповідача 2 через загальний відділ діловодства суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач 2 зазначив, що не вважає себе належним відповідачем по справі, оскільки будь-яких правовідносин із позивачем не має, а відшкодування шкоди, завданої незаконними діями чи бездіяльністю посадових і службових осіб органів державної влади передбачено законодавством за рахунок грошових коштів, розміщених на рахунку, відкритому у відповідача 3. В задоволенні позову просив відмовити. Крім того, відповідач 2 просив суд здійснити розгляд справи без участі його представника.

У судове засідання представники сторін не з'явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, представники відповідачів 1 і 3 про причини неявки суд не повідомили.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.06.2016 розгляд справи, на підставі ст. 77 ГПК України, відкладено на 22.06.2016.

13.06.2016 через загальний відділ діловодства суду від представника відповідача 1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивачем не доведене завдання йому втрат немайнового характеру, не обґрунтовано їх розмір, а також недоведена наявність усіх необхідних для відшкодування збитків елементів складу цивільного правопорушення. В задоволенні позову просив відмовити.

21.06.2016 через загальний відділ діловодства суду від представника позивача надійшли клопотання про долучення документів до матеріалів справи та продовження строку розгляду спору, на підставі ст. 69 ГПК України, які судом були задоволені. А також клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, в обґрунтування якого вказав, що директор товариства позивача, а також повноважний представник протягом періоду з 17.06.2016 по 23.06.2016 перебуватимуть у відрядженні та не матимуть можливості бути присутніми в судовому засіданні, призначеному на 22.06.2016.

Разом з тим, викладене не позбавляє позивача права та можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника, згідно з ч. ч. 1-5 ст. 28 ГПК України, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами.

Крім того, представником позивача не додано будь-яких доказів на підтвердження викладених обставин, а пунктом 7 резолютивної частини ухвали суду від 06.06.2016 явку повноважних представників учасників судового процесу визнано обов'язковою.

Відтак, в задоволенні вказаного клопотання судом було відмовлено з огляду на його необґрунтованість.

Також представником позивач була направлена на адресу суду заява, в якій позивач просив суд стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України (відповідача 3) грошові кошти в розмірі 1 152,00 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої відповідачем 1, збитки від інфляції в сумі 438,19 грн, а також 3 000,00 грн витрат на правову допомогу. Вказана заява була прийнята судом до розгляду.

22.06.2016 представники сторін у судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

У судовому засіданні 22.06.2016 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

08.04.2015 Господарським судом Харківської області в межах справи № 922/3370/14 була винесена ухвала за результатами розгляду скарги товариства з обмеженою відповідальністю «Мир Масел» (далі - ТОВ «Мир Масел») на бездіяльність та дії Державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції Харківської області.

Під час розгляду вищевказаної скарги судом було встановлено, що 29.09.2014 господарським судом Харківської області було ухвалено рішення по справі № 922/3370/14, про стягнення з ТОВ «Мир Масел» на користь публічного акціонерного товариства «Банк Форум» заборгованість за договором № 0006/11/37-Gg про надання банківської гарантії від 22.03.2011 року (Додатковий договір до Генерального договору про надання банківської гарантії № 0006/11/37-GA від 22.03.2011 року) в сумі 20 782,21 грн, та на користь Державного бюджету України - 1 827,00 грн судового збору.

На виконання вказаного рішення 09.12.2014 видані відповідні накази.

28.01.2015 державним виконавцем Державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції Харківської області Щегульною Г.О. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 46210552 з примусового виконання судового наказу від 09.12.2014 по справі № 922/3370/14 про стягнення на користь Державного бюджету України 1 827,00 грн судового збору.

09.02.2015 державним виконавцем розпочате примусове виконання у виконавчому провадженні № 46210552 і винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника, а також постанову про розшук майна боржника.

24.02.2015 державним виконавцем, на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», у зв'язку з фактичним виконанням у повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, винесена постанова про закінчення виконавчого провадження № 46210552.

В ухвалі Господарського суду Харківської області від 08.04.2015 в справі № 922/3370/14 встановлено факт неправомірної бездіяльності головного державного виконавця Державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції Харківської області Щегульної Г.О., що призвела до порушення строків винесення постанови від 24.02.2015 про закінчення виконавчого провадження № 46210552, незважаючи на те, що боржник (ТОВ «Мир Масел») 20.02.2015 повідомив ДВС про добровільне виконання судового рішення і сплату судового збору, постанова про закінчення виконавчого провадження, в порушення норм ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», була винесена державним виконавцем лише 24.02.2015.

Вищевказана ухвала господарського суду не оскаржувалась та вступила в законну силу.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Крім того, судом встановлено, що 09.02.2015 головним державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції Харківської області (далі - ВДВС Харківського РУЮ Харківської області) Щегульною Г.О. винесено постанову про розшук майна боржника (ТОВ «Мир Масел»), якою оголошено розшук, зокрема, транспортного засобу Peugeot Partner, білого кольору, 2008 року випуску, номерний знак АХ4566СТ (далі - транспортний засіб). Листом № 1430 від 09.02.2015 вказану постанову було направлено для виконання до УДАЇ ГУМВС України в Харківській області.

Постановою про закінчення виконавчого провадження, винесеною вищезазначеним головним державним виконавцем ВДВС Харківського РУЮ Харківської області 24.02.2015, розшук транспортних засобів боржника (ТОВ «Мир Масел») припинено.

22.02.2015, як вбачається з акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу № 3709 та акту огляду транспортного засобу, який знаходиться на тимчасовому відповідальному зберіганні № 3709, транспортний засіб ТОВ «Мир Масел» затримано та вилучено для тимчасового відповідального зберігання на спеціальному майданчику, що призвело до здійснення ТОВ «Мир Масел» вимушених витрат пов'язаних із транспортуванням та зберіганням власного тимчасово затриманого транспортного засобу на спеціальному майданчику (стоянці).

У зв'язку з цим ТОВ «Мир Масел» звернулось до суду та з урахуванням заяв, поданих до Господарського суду Харківської області 10.03.2016 та до Господарського суду міста Києва 18.05.2016 і 21.06.2016, просило стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України грошові кошти в розмірі 1 152,00 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди завданої ВДВС Харківського РУЮ Харківської області, збитки від інфляції в сумі 438,19 грн, а також 3 000,00 витрат на правову допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Із аналізу наведеної норми вбачається, що однією з підстав виникнення зобов'язання є заподіяння шкоди іншій особі. На відміну від зобов'язань, які виникають із правомірних актів, цей вид зобов'язань виникає із неправомірних актів, яким є правопорушення, тобто протиправне, винне заподіяння шкоди деліктоздатною особою. Деліктне (позадоговірне) зобов'язання виникає там, де заподіювач шкоди і потерпілий не перебували між собою у зобов'язальних відносинах або шкода виникла незалежно від існуючих між сторонами зобов'язальних правовідносин (постанова Верховного Суду України від 18.03.2015 по справі № 3-18гс15).

Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 1173 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Таким чином, на відміну від загальної норми статті 1166 ЦК України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох загальних умов відповідальності (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювача шкоди), спеціальна норма статті 1173 ЦК України допускає можливість відшкодування шкоди незалежно від вини заподіювача шкоди - суб'єкта владних повноважень, тобто за наявності трьох елементів складу правопорушення (протиправної поведінки у вигляді незаконних рішень, дій чи бездіяльності, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками).

Разом з тим, одночасна наявність названих трьох елементів складу правопорушення є обов'язковою для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків (аналогічна позиція викладена в постановах Вищого господарського суду України від 24.01.2012 по справі № 38/67, від 01.03.2011 по справі № 13/68-10, від 12.04.2016 по справі № 908/4057/14, від 24.05.2016 по справі № 902/1206/14 та абз. 3 п. 2 роз'яснення Вищого арбітражного суду України № 02-5/215 від 01.04.1994).

Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу»).

Згідно з п. 12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» № 9 від 17.10.2012 (далі - Постанова Пленуму ВГСУ № 9) у розгляді позовів про відшкодування шкоди (збитків), заподіяної діями (бездіяльністю) державного виконавця, суди повинні виходити з положень статті 11 Закону України «Про державну виконавчу службу», статті 87 Закону України «Про виконавче провадження», статті 1174 Цивільного кодексу України, маючи на увазі, що в таких випадках відповідачами можуть бути відповідні органи Державної виконавчої служби, в яких працюють державні виконавці, та відповідні територіальні органи Державної казначейської служби України, і враховуючи викладене в роз'ясненні президії Вищого арбітражного суду України від 01.04.94 № 02-5/215 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з відшкодуванням шкоди» (в редакції роз'яснення президії Вищого господарського суду України від 29.12.2007 № 04-5/239), зокрема в пункті 9 цього роз'яснення.

Пунктом 9 Роз'яснень Вищого арбітражного суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з відшкодуванням шкоди» № 02-5/215 від 01.04.1994 (далі - Роз'яснення Вищого арбітражного суду України № 02-5/215) визначено, що у розгляді позовів про відшкодування шкоди, завданої внаслідок неправомірних дій державних виконавців при виконанні судового рішення, слід враховувати, що згідно зі статтею 85 Закону України «Про виконавче провадження» на дії (бездіяльність) державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби або відмову від вчинення ними дій може бути подано скаргу до начальника відповідного органу державної виконавчої служби або до відповідного суду. Отже, факт неправомірності дій державного виконавця або інших посадових осіб державної виконавчої служби на момент розгляду господарським судом спору про відшкодування шкоди повинен вже бути встановлений відповідними засобами доказування.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 08.04.2015 по справі № 922/3370/14 встановлено факт неправомірної бездіяльності головного державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції Харківської області Щегульної Г.О., що призвела до порушення строків винесення постанови від 24.02.2015 р. про закінчення виконавчого провадження ВП № 46210552.

Представниками сторін документів, що підтверджують оскарження або скасування вищевказаної ухвали суду, не надано.

Враховуючи викладене, суд вважає доведеною протиправність поведінки у вигляді бездіяльності головного державного виконавця ВДВС Харківського РУЮ Харківської області Щегульної Г.О., як посадової особи державного органу.

Збитками є грошове вираження майнової шкоди (з таким висновком погодився Верховний Суд України у постанові від 18.03.2015 по справі № 3-18гс15).

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Частиною 2 ст. 224 Господарського кодексу України (далі - ГПК України) встановлено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

При цьому, положеннями ч. 1 ст. 225 ГК України, до додаткових витрат, понесених стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною, віднесено штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо.

Відповідно до п. 2 Порядку тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1102 від 17.12.2008 (далі - Порядок), тимчасове затримання транспортного засобу здійснюється також у разі виявлення транспортного засобу боржника, оголошеного в розшук відповідно до статті 40 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно з п. 13 Порядку за транспортування і зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику чи стоянці справляється плата у встановленому спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства фінансів України та Міністерства економічного розвитку і торгівлі України розмірі.

Пунктами 1, 2 Розмірів плат за транспортування і зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів на спеціальних майданчиках (стоянках), затверджених спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства економічного розвитку і торгівлі України та Міністерства фінансів України № 967/1218/869 від 10.10.2013, встановлено, що розміри плат за транспортування і зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику чи стоянці (далі - Розмір плати) стягуються з водіїв, власників (співвласників) тимчасово затриманого транспортного засобу (крім транспортних засобів, що належать бюджетним установам) і застосовуються незалежно від форми власності майданчика (стоянки) усіма підприємствами, установами та організаціями, які провадять діяльність, пов'язану із доставлянням та зберіганням транспортних засобів.

Розмір плати визначено без урахування податку на додану вартість, який справляється відповідно до Податкового кодексу України:

- зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику (стоянці) за першу - сьому добу, включно, за один транспортний засіб становить 120,00 грн;

- транспортування транспортного засобу на спеціальний майданчик (стоянку) повною масою до 2000 кг включно складає 600,00 грн.

Згідно з підпунктом а) п. 193.1 ст. 193 Розділу V «Податок на додану вартість» Податкового кодексу України ставка податку встановлюються від бази оподаткування в розмірі 20 відсотків.

Транспортний засіб ТОВ «Мир Масел» Peugeot Partner, 2008 року випуску, номерний знак АХ4566СТ був прийнятий на зберігання до спеціального майданчику 22.02.2015 та повернутий власнику 24.02.2015, що підтверджується актом огляду транспортного засобу, який знаходиться на тимчасовому відповідальному зберіганні № 3709.

Таким чином, транспортний засіб ТОВ «Мир Масел» перебував на відповідальному зберіганні на спеціальному майданчику (стоянці) 3 доби. Отже, вартість його зберігання без ПДВ становить 360,00 грн (120,00 х 3), ПДВ складає 72,00 грн (360,00 х 20%), а всього - 432,00 грн.

ТОВ «Мир Масел» сплатило вартість послуг з охорони авто в розмірі 432,00 грн, що підтверджується квитанцією № 0.0.353776656.1 від 24.02.2015, копія якої долучена до матеріалів справи.

Крім того, як вбачається з картки транспортного засобу (детальна інформація про ТЗ) повна маса транспортного засобу ТОВ «Мир Масел» Peugeot Partner, 2008 року випуску, номерний знак АХ4566СТ, становить 1805 кг. Отже, вартість транспортування вказаного транспортного засобу на спеціальний майданчик (стоянку) без ПДВ становить 600,00 грн, ПДВ складає 120,00 грн (600,00 х 20%), а всього - 720,00 грн.

ТОВ «Мир Масел» сплатило грошові кошти за евакуатор та доставку евакуатором транспортного засобу до 2000 кг на спеціальний майданчик в загальному розмірі 720,00 грн, що підтверджується квитанціями № 0.0.353777662.1 від 24.02.2015 на суму 420,00 грн та № 0.0.353778118.1 від 24.02.2015 на суму 300,00 грн, копії яких також долучені до матеріалів справи.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що витрати у розмірі 1 152,00 грн (432,00 + 420,00 + 300,00) здійснені ТОВ «Мир Масел» є витратами, зробленими управненою стороною, які вона мусила зробити для відновлення свого порушеного права. Отже, суд вважає доведеною наявність у ТОВ «Мир Масел» збитків у розмірі 1 152,00 грн.

Крім того, з акту огляду транспортного засобу, який знаходиться на тимчасовому відповідальному зберіганні № 3709 і акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу № 3709 вбачається, що тимчасове затримання транспортного засобу ТОВ «Мир Масел» було здійснено у зв'язку постановою про розшук майна боржника ВДВС Харківського РУЮ Харківської області.

Таким чином, затримання та вилучення із подальшим розміщенням транспортного засобу ТОВ «Мир Масел» Peugeot Partner, 2008 року випуску, номерний знак АХ4566СТ, на спеціальному майданчику, відбулось через винесення головним державним виконавцем ВДВС Харківського РУЮ Харківської області Щегульної Г.О. постанов про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, а також про розшук майна боржника від 09.02.2015, та несвоєчасним винесенням ним постанови про закінчення виконавчого провадження, якою одночасно було знято заборону на відчуження майна та припинено розшук майна боржника.

Отже, суд вважає доведеним причиново-наслідковий зв'язок між неправомірними діями головного державного виконавця ВДВС Харківського РУЮ Харківської області Щегульної Г.О. під час виконання нею рішення суду та збитками у розмірі 1 152,00 грн, яких зазнало ТОВ «Мир Масел».

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що ТОВ «Мир Масел» доведена одночасна наявність визначених спеціальною нормою ст. 1173 ЦК України трьох обов'язкових для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків елементів складу правопорушення (протиправна поведінки у вигляді незаконних рішень, дій чи бездіяльності; збитки; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками), а вимога ТОВ «Мир Масел» щодо відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 1 152,00 грн є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Крім того, ТОВ «Мир Масел» просило суд стягнути на його користь збитки від інфляції в розмірі 438,19 грн, розраховані від розміру матеріальної шкоди, завданої ВДВС Харківського РУЮ Харківської області.

В обґрунтування вказаної вимоги представник ТОВ «Мир Масел» навів правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду України від 01.10.2014 по справі № 6-113цс14, відповідно до якої відшкодування заподіяної злочином майнової та моральної шкоди є грошовим зобов'язанням.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Водночас суд зазначає, що статтею 625 ЦК регулюються зобов'язальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому ч. 5 ст. 11 ЦК, в якій ідеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобов'язань. Крім того, з рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, оскільки вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в ст. 11 ЦК, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність.

Слід також зазначити, що відшкодування шкоди - це відповідальність, а не боргове (грошове) зобов'язання, на шкоду не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю. Отже, нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності (лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10-74/0/4-13 від 16.01.2013).

Таким чином, дія ч. 2 ст. 625 ЦК не поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із завданням шкоди (лист Верховного Суду України «Аналіз практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві» від 01.07.2014).

Відтак, вимога позивача щодо стягнення на його користь збитків від інфляції в сумі 438,19 грн, нарахованих на матеріальну шкоду, є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

06.06.2016 від представника управління Державної казначейської служби України у Харківському районі Харківської області (далі - УДКС України у Харківському районі Харківської області) надійшов відзив на позовну заяву, в якому було вказано, що вказана установа не вважає себе належним відповідачем по справі, оскільки будь-яких правовідносин із ТОВ «Мир Масел» не має, прав та законних інтересів зазначеного товариства не порушувала, а відшкодування шкоди, завданої незаконними діями чи бездіяльністю посадових і службових осіб органів державної влади передбачено законодавством за рахунок грошових коштів, розміщених на рахунку, відкритому в Державній казначейській службі України.

Наведені доводи УДКС України у Харківському районі Харківської області спростовуються наступним.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Аналогічного змісту положення містять ст. ст. 1173, ст. 1174 ЦК України та ч. 3 ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу».

Згідно з ч. 1 ст. 25 Бюджетного кодексу України, Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Раніше наведеним п. 12 Постанови Пленуму ВГСУ № 9 роз'яснено, що відповідачами у спорах про відшкодування шкоди (збитків), заподіяної діями або бездіяльністю державного виконавця можуть бути також і відповідні територіальні органи Державної казначейської служби України.

Крім того, у п. 9 Роз'яснень Вищого арбітражного суду України № 02-5/215 вказано, що відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» шкода, завдана державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави. Отже, при вирішенні зазначених спорів господарському суду слід залучати до участі у справі відповідні державні органи, які здійснюють розпорядження бюджетними коштами, як іншого відповідача.

13.06.2016 представником ВДВС Харківського РУЮ Харківської області був поданий відзив на позовну заяву, в якому останній зазначив, що ТОВ «Мир Масел» не доведене завдання йому втрат немайнового характеру, не обґрунтовано їх розмір, а також недоведена наявність усіх необхідних для відшкодування збитків елементів складу цивільного правопорушення.

Суд зазначає, що ТОВ «Мир Масел» відмовилось від позовної вимоги щодо стягнення моральної шкоди (втрат немайнового характеру), а твердження щодо недоведеності наявності усіх елементів складу цивільного правопорушення спростовані судом раніше.

Щодо розподілу господарських витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Відтак, судовий збір, розподіл якого необхідно здійснити між сторонами спору, відсутній.

Крім того, ТОВ «Мир Масел» просило суд стягнути на його користь витрати на оплату послуг адвоката в розмірі 3 000,00 грн.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 44 ГПК України до складу судових витрат також віднесені витрати, пов'язані з оплатою послуг адвоката.

На підтвердження здійснених судових витрат представник ТОВ «Мир Масел» долучив до матеріалів справи копії договору про надання адвокатських послуг № 16/02-15 від 16.02.2015 (далі - договір), акту наданих адвокатських послуг за договором від 25.02.2015 та квитанції до прибуткового касового ордеру № 1 від 23.04.2015 на суму 3 000,00 грн.

Відповідно до п. 1.1 договору клієнт (ТОВ «Мир Масел») доручило, а адвокат взяв на себе зобов'язання надавати адвокатську допомогу в об'ємі та на умовах, передбачених цим договором.

З акту наданих адвокатських послуг від 25.02.2015 вбачається, що представником ТОВ «Мир Масел» вказаному товариству надано юридичні послуги на загальну суму 3 000,00 грн.

Водночас вартість послуг щодо надання правової допомоги безпосередньо по справі 922/6432/15 становить 800,00 грн - складання позовної заяви про відшкодування майнової шкоди, завданої ТОВ «Мир Масел» ВДВС Харківського РУЮ Харківської області. Інші послуги з правової допомоги, надані ТОВ «Мир Масел», стосувались врегулювання питань, пов'язаних із виконавчим провадженням, відкритим щодо ТОВ «Мир Масел». Отже розподілу між сторонами підлягають судові витрати в розмірі 800,00 грн.

Частиною 6 ст. 49 ГПК України встановлено, що суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що відшкодуванню на користь ТОВ «Мир Масел» підлягають витрати на правову допомогу в розмірі 579,55 грн (1 152,00 х 800,00 : 1 590,19).

Також, суд зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну виконавчу службу» районні, районні в містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції є юридичними особами, мають відповідні рахунки в органах Державного казначейства України для обліку депозитних сум і зарахування стягнутих з боржників коштів та їх виплати стягувачам у національній валюті, а також відповідні рахунки для обліку аналогічних операцій в іноземній валюті в банках, гербову печатку.

Юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями (ч. 1 ст. 96 ЦК України).

З огляду на те, що положеннями ст. ст. 1173, ст. 1174 ЦК України, ст. 25 Бюджетного кодексу України та ч. 3 ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» за рахунок держави передбачене відшкодування лише шкоди (збитків), завданої посадовою особою органу державної влади, суд вважає, що судові витрати, які не є збитками в розумінні ст. 22 ЦК України та ст. ст. 224, 225 ГПК України, підлягають стягненню з ВДВС Харківського РУЮ Харківської області.

Керуючись статтями 32, 33, 34, 44, 49, статтями 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В :

1. Провадження у справі в частині стягнення суми збитків від завдання моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн припинити.

2. Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Мир Масел» задовольнити частково.

3. Стягнути з Державного бюджету України через Державну Казначейську службу України (01601, м. Київ, вул. Бастіонна, буд. 6; ідентифікаційний код 37567646) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Мир Масел» (62490, Харківська обл., Харківський район, селище Комунар, вул. Озерна, буд. 5; ідентифікаційний код 30357224) грошові кошти в розмірі 1 152,00 грн (одну тисячу сто п'ятдесят дві грн 00 коп.) в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, заданої відділом Державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції Харківської області.

4. Стягнути з відділу Державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції Харківської області (61105, Харківська обл., м. Харків, проспект Гагаріна, будинок 181; ідентифікаційний код 34951468) 579,55 грн (п'ятсот сімдесят дев'ять грн 55 коп.) витрат на послуги адвоката.

5. В іншій частині позову відмовити.

6. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 04 липня 2016 року.

Cуддя Я.А. Карабань