ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" червня 2016 р. Справа № 911/1462/16

Розглянувши матеріали справи за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення 5095,77 грн.

Суддя Т.П. Карпечкін

В засіданні приймали участь:

від позивача: ОСОБА_2 (довіреність № 14 від 08.02.2016 року);

від відповідача: не зявився.

обставини справи:

В провадженні Господарського суду Київської області знаходиться справа за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 5095,77 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 28.04.2016 року порушено провадження у справі № 911/1462/16 та призначено справу до розгляду на 23.05.2016 року.

В судове засідання, яке відбулось 23.05.2016 року представник відповідача не зявився, вимоги ухвали Господарського суду Київської області від 28.04.2016 року не виконав, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив. Розгляд справи відкладався до 21.06.2016 року.

В судовому засіданні 21.06.2016 року представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду спору, у судове засідання 21.06.2016 року повторно не зявився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав.

Оскільки, про поважні причини неявки в судове засідання відповідача суд не повідомлений; клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило, тому суд вважає, що, у відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

Регіональне відділення Фонду державного майна України по м. Києву діє на підставі Положення про регіональне відділення Фонду державного майна України по м. Києву по м. Києву затвердженого наказом Голови Фонду державного майна України від 02.10.2012 року № 3607.

Відповідно до статті 5 Закону України Про оренду державного та комунального майна орендодавцями державного майна є Фонд державного майна України та його регіональні відділення.

Згідно з ч. 1 ст. 287 Господарського кодексу України Фонд державного майна України, його регіональні відділення є орендодавцями щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, яке є державною власністю, а також іншого майна у випадках, передбачених законом.

Як вбачається з викладених у позові обставин та підтверджується матеріалами справи, 04.12.2012 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву (позивач, Орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (відповідач, Орендар) був укладений Договір оренди (надалі - Договір) № 6328 державного нерухомого майна, що належить до державної власності, згідно п. п. 1.1-1.2 якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно частину асфальтованого майданчика (далі- Майно) загальною площею 20,00 кв.м. (інвентарний номер 1839), що розміщене за адресою: м. Київ, вул. Нижній Вал, 15а, що перебуває на балансі Державного підприємства «Київпассервіс» (далі балансоутримувач), вартість якого визначена згідно зі звітом про незалежну оцінку станом на 31.08.2012 року і становить 98388,00 грн. без ПДВ з метою розміщення буфету, що не здійснює продаж товарів підакцизної групи.

Відповідно до умов Договору:

- Орендар вступає у строкове платне користування Майном у термін, зазначений у Договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього Договору та Акта приймання-передавання майна (пункт 2.1. Договору);

- обовязок щодо складання Акта приймання-передавання покладається на Орендодавця (пункт 2.4. Договору);

- орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 року №786 (із змінами) і становить без ПДВ за базовий місяць оренди жовтень 2012 року 492,43 грн.

Орендна плата за перший місяць оренди грудень 2012 року встановлюється шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекси інфляції за листопад, грудень місяці 2012 року (пункт 3.1. Договору);

- орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць (пункт 3.3. Договору);

- орендна плата перерахоується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 70% до 30% щомісяця не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним з урахуванням щомісячного індексу інфляції відповідно до пропорцій розподілу, установлених КМУ і чинних на кінець періоду, за який здіійснюється платіж (пункт 3.6 Договору);

- орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, стягується до бюджету та балансоутримувачу з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати. У разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 3% від суми заборгованості (пункти 3.6, 3.7 Договору);

- зайва сума орендної плати зараховується в рахунок подальших платежів (пункт 3.9 Договору);

- цей Договір укладено строком на 1 (один) рік, що діє з 04.12.2012 року до 04.12.2012 року включно (пункт 10.1. Договору);

- у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, Договір вважається продовженим на той самий термін на тих самих умовах (пункт 10.4 Договору);

- у разі припинення або розірвання договору майно протягом трьох робочих днів повертається орендодавцю/балансоутримувачу за актом приймання-передавання. Обовязок щодо складення акта покладається на орендаря (пункти 10.9, 10.10 Договору).

Однак, як зазначає позивач, відповідач свої зобовязання зі сплати орендних платежів своєчасно та в повному обсязі не виконав. У звязку з чим, за відповідачем утворилась заборгованість станом на 29.12.2015 року в сумі 4249,60 грн.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку, заборгованість утворилась за період з травня 2015 року по листопад 2015 року, відповідач припинив сплачувати орендні платежі.

З метою досудового врегулювання спору позивач на адресу відповідача направив Претезію від 20.01.2016 року № 30-10/552 з вимогою погасити заборгованість з орендної плати, яка залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Згідно з ч.1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч.2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором оренди, згідно з частиною 1 ст. 283 Господарського кодексу України якого визначено, що одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Пунктом 3 ст. 18 Закону України Про оренду державного та комунального майна, а також п. 5.3 Договору встановлено обовязок орендаря вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 202 Господарського кодексу України, ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання, зокрема, припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відтак, суд дійшов висновку про доведеність факту існування боргу відповідача перед позивачем зі сплати орендних платежів у загальній сумі 4249,60 грн., що відповідачем не заперечено та не спростовано, а отже підлягає задоволенню.

У звязку з простроченням відповідачем сплати орендних платежів позивач просить також стягнути 599,02 грн. пені за період з 01.07.2015 року по 29.12.2015 року на підставі п. 3.7 Договору, 119,66 грн. інфляційних за період з 01.07.2015 року по 29.12.2015 року за період травень 2015 року - листопад 2015 року в порядку ст. 625 ЦК України та 127,49 грн. 3% штрафу на підставі п. 3.8 Договору.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 3.7 Договору передбачено, що орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та Балансоутримувачу у визначеному в пункті 3.6 співвідношенні, відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості, з урахуванням індексації, за кожен день прострочення, включаючи день оплати.

Пунктом 3.8. Договору встановлено, що у разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, Орендар також сплачує штраф у розмірі 3% від суми заборгованості.

Таким чином, у звязку з несвоєчасним та не в повному обсязі відшкодуванням відповідачем витрат, пов'язаних із сплатою орендної плати, позивачем правомірно нараховано відповідачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за фактичний період прострочення, який не перевищує шести місяців по кожному періоду заборгованості. Відтак, вимога про стягнення пені підлягає задоволенню в заявленому в позові розмірі.

Згідно наданого позивачем розрахунку, штраф правомірно нарахований на суму фактичної заборгованості, прострочення по якій тривало не менше ніж три місяці, що відповідає п. 3.8 Договору. Також, судом враховано, що пеня та штраф є окремими видами відповідальності і їх одночасне стягнення не суперечить нормам чинного законодавства, крім того, обидва види відповідальності та її розмір погоджені сторонами в Договорі.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Дослідивши наданий позивачем розрахунок інфляційних, судом було виявлено помилки в наданому розрахунку, оскільки позивачем помилково нараховані інфляційні на суми боргу за періоди коли індекс інфляції становив менше одиниці, тобто мала місце дефляція. Наведене свідчить про необгрунтованість заявлених до стягнення сум інфляційних за періоди коли діяла дефляція. Таким чином, судом було здійснено правильний розрахунок інфляційних, згідно з яким з відповідача підлягає стягненню 28,27 грн. інфляційних.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень.

За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в сумі 4249,60 грн. основного боргу, 599,02 грн. пені, 28,27 грн. інфляційних, 127,49 грн. 3% штрафу. В решті позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, відповідач має відшкодувати позивачу витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним позовних вимогам.

Згідно п. 3.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" у разі коли господарським судом було відстрочено сплату позивачем судового збору, який з тих чи інших причин до прийняття рішення зі справи сплачено не було, а останнє прийнято на користь позивача, то стягнення суми судового збору здійснюється безпосередньо з відповідача у доход Державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 22, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Київської області, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (07500, АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву (01032, м. Київ, бульвар Тараса Шевченка, буд. 50-Г, код 19030825) (одержувач УДКСУ у Шевченківському районі м. Києва, МФО 820019, р/р 0011, КЕКД 22080300) 4249 (чотири тисячі двісті сорок девять) грн. 60 коп. основного боргу, 599 (пятсот девяносто девять) грн. 02 коп. пені, 28 (двадцять вісім) грн. 27 коп. інфляційних та 127 (сто двадцять сім) грн. 49 коп. штрафу.

3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (07500, АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) в доход Державного бюджету України 1318 (одна тисяча триста вісімнадцять) грн. 81 коп. витрат по сплаті судового збору.

Накази видати після набрання судовим рішенням законної сили.

4. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 29.06.2016 р.

Суддя Т.П. Карпечкін