РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.06.2016Справа №910/7380/16
За позовом Ритейл ЛТД. (RETAIL LTD.)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Директ Фінанс"

Публічного акціонерного товариства "Броварський завод пластмас"

про стягнення 3 614 513,19 грн.

Суддя Борисенко І.І.

Представники сторін:

від позивача Журбенко С.В.- директор компанії

від відповідача 1 Бешлега А.В. - директор

від відповідача 2 Ленчицька Л.А. за дов.

в судовому засіданні був присутній: Лисенко А.А. за дов. ПАТ «Всеукраїнський банк»

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач (Ритейл ЛТД. (RETAIL LTD.) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Директ Фінанс"; Публічного акціонерного товариства "Броварський завод пластмас" про стягнення солідарно 3 614 513,19грн. за Договором від 29.07.2011р. №б/н уступки права вимоги боргу.

В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем-1 своїх зобов'язань за договором б/н уступки права вимоги боргу від 29.07.2011 р., відповідно до умов якого первісний кредитор - Товариство з обмеженою відповідальністю «Бауман Трейд» відступає новому кредиторові (позивачу) в повному обсязі право вимоги боргу з боржника (відповідача) у сумі 3 614 513 (три мільйони шістсот чотирнадцять тисяч п'ятсот тринадцять) гривень 19 копійок.

Також, позивач зазначає, що відповідачем-2 не виконані належним чином зобов'язання, які виникли за договором поруки від 21.05.2014 р., відповідно до умов якого ПАТ «Броварський завод пластмас» поручився перед Компанією «РИТЕЙЛ ЛТД.» за боргові зобов'язання ТОВ «Директ Фінанс», що виникли на підставі договору уступки права вимоги боргу від 29.07.2011 р.

У зв'язку із невиконанням відповідачем-1 умов договору б/н від 29.07.2011 р. уступки права вимоги в частині сплати грошових коштів у строки, передбачені договором та відповідачем-2 умов договору поруки від 21.05.2014 р., позивач звернувся до суду за захистом своїх майнових прав.

Відповідно до ст. 64 ГПК України судом вчинені дії для належного повідомлення сторін про розгляд справи.

Також, у судовому засіданні був присутній представник ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», який заявив клопотання про вступ у справу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів.

В поданому клопотанні ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» мотивує свої вимоги тим, що рішення по цій справі може вплинути на їх права та обов'язки щодо відповідача-2, оскільки між ними укладений іпотечний договір № 856 від 06 серпня 2009 року відповідно до умов якого іпотекодержателю ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (правонаступник ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк») в забезпечення виконання зобов'язань за кредитними договорами, укладеними між ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та ЗАТ «Броварський завод пластмас» (правонаступник ПАТ «Броварський завод пластмас»), ТОВ «Луксор», ТОВ «І-Тел», ТОВ «Трініті Інвест Компані» передано в іпотеку майно, що належить на праві власності відповідачу-2.

Тому, на думку ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» стягнення коштів з відповідача-2 може позбавити останнього, як іпотекодержателя, на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Представники сторін заперечували проти задоволення клопотання ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та просили відхилити його як необґрунтоване та безпідставне.

Суд вважає зазначене клопотання безпідставним і таким, що не підлягає задоволенню з огляду на наступні підстави.

Відповідно до ст. 27 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора. Якщо господарський суд при прийнятті позовної заяви, вчиненні дій по підготовці справи до розгляду або під час розгляду справи встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права і обов'язки осіб, що не є стороною у справі, господарський суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору. У заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити або допустити до участі у справі. Питання про допущення або залучення третіх осіб до участі у справі вирішується господарським судом, який виносить з цього приводу ухвалу.

Заявник клопотання зазначив, що рішення у даній справі може вплинути на права Банку та обов'язки відповідача-2, у зв'язку із укладенням іпотечного договору № 856 від 06 серпня 2009 року між ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та ПАТ «Броварський завод пластмас», яким передано в іпотеку майно ПАТ «Броварський завод пластмас»в забезпечення виконання зобов'язань за кредитними договорами, укладеними між ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та ПАТ «Броварський завод пластмас», ТОВ «Луксор», ТОВ «І-Тел», ТОВ «Трініті Інвест Компані».

Тому, стягнення коштів з відповідача-2 може позбавити ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», права як іпотекодержателя на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека визначається як вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Як вбачається з матеріалів справи, договірні відносини між позивачем та відповідачами виникли на підставі договорів уступки права вимоги та договору поруки.

Сторонами даних правочинів є зокрема, РИТЕЙЛ ЛТД., Товариство з обмеженою відповідальністю «Директ Фінанс» та Публічне акціонерне товариство «Броварський завод пластмас».

Предметом спору є стягнення коштів у зв'язку із неналежним виконанням відповідачами зобов'язань.

ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» не є стороною правочинів на підставі яких виникли зобов'язання між сторонами по справі, обґрунтованих доказів наявності правового зв'язку між предметом спору та іпотечним договором суду не надано.

У зв'язку з укладенням іпотечного договору, Господарський кодекс України, Цивільний кодекс України, Закон України «Про іпотеку» та інші нормативно-правові акти України не обмежують іпотекодавця у здійснені господарської діяльності, зокрема щодо укладання договорів з іншими контрагентами. Крім того, зобов'язання перед іпотекодержателем забезпечені предметом іпотеки, за рахунок якої ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» має можливість задовольнити свої грошові вимоги.

З цих підстав суд відмовив ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» в задоволенні клопотання про вступ у справу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бауман Трейд» (первісний кредитор), РИТЕЙЛ ЛТД. (новий кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Директ Фінанс» (боржник) укладено договір б/н уступки права вимоги боргу від 29.07.2011 р.

Строк дії договору з 29.07.2011 р. по 29.07.2015 р.

Сторони дійшли згоди, що Первісний кредитор уступає Новому кредитору в повному обсязі право вимоги боргу з Боржника за договорами, які зазначені в пункті 1.1 Договору.

Також, за цим договором РИТЕЙЛ ЛТД. зобов'язувалась сплатити ТОВ «Бауман Трейд» грошові кошти у сумі 6 712 636,64 (шість мільйонів сімсот дванадцять тисяч шістсот тридцять шість грн. 64 копійки) за отримання права вимоги боргу.

Факт, розрахунку між первісним та новим кредиторами підтверджується укладеним договором про зарахування зустрічних однорідних вимог від 29.07.2011 р.

Таким чином до позивача перейшло право вимоги боргу з відповідача-1 за Договором уступки права вимоги боргу від 29.07.2011 р. на суму вказану в п. 1.3. Договору.

Між позивачем та відповідачем-1 відбулось часткове погашення боргу, шляхом укладення договору про зарахування зустрічних однорідних вимог від 14.09.2011 р. на суму 3 098 123,45 (три мільйони дев'яносто вісім тисяч сто двадцять три гривні 45 копійок).

Залишок суми боргу відповідача-1 перед позивачем у розмірі 3 614 513,19 (три мільйони шістсот чотирнадцять тисяч п'ятсот тринадцять гривень 19 копійок) є не сплаченим.

21.05.2014 р. між РИТЕЙЛ ЛТД. (кредитор), ПАТ «Броварський завод пластмас» (поручитель) та ТОВ «Директ Фінанс» (боржник) укладений договір поруки.

Відповідно до п. 1.1. Договору поруки, ПАТ «Броварський завод пластмас» поручається перед Компанією «РИТЕЙЛ ЛТД.» за виконання ТОВ «Директ Фінанс» зобов'язань за договором уступки права вимоги від 29.07.2011 р. на суму 3 614 513,19 (три мільйони шістсот чотирнадцять тисяч п'ятсот тринадцять гривень 19 копійок).

Позивач звернувся до відповідача-1 з вимогою від 25.11.2015 р. про погашення боргу, проте, відповідач-1 відповіді на вимогу не надав, грошові кошти не повернув.

На виконання умов договору поруки, 10.12.2015 р. позивач вручив відповідачу-2 вимогу про погашення боргу, у зв'язку із невиконанням відповідачем-1 зобов'язань за договором уступки.

В своїх відповідях від 18.12.2015 р. та 27.01.2016 р. ПАТ «Броварський завод пластмас» повідомив РИТЕЙЛ ЛТД., що на даний час не має фінансової можливості виконати зобов'язання за договором поруки у зв'язку із відсутністю достатньої суми грошових коштів.

Отже, станом на день подання позовної заяви грошові кошти позивачу не сплачені, умови договору уступки права вимоги боргу від 29.07.2011 р. та договору поруки від 21.05.2014 р. відповідачами не виконані.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи документи та досліджуючи в судовому засіданні докази, Господарський суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі, з наступних підстав:

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 1 Господарського кодексу України цей Кодекс визначає основні засади господарювання в Україні і регулює господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб'єктами господарювання, а також між цими суб'єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання.

Статтею 4 ГК України передбачено, що не є предметом регулювання цього Кодексу, зокрема, майнові та особисті немайнові відносини, що регулюються Цивільним кодексом України (частина 1). Проте, частиною 2 цієї статті передбачено, що особливості регулювання майнових відносин суб'єктів господарювання визначаються цим Кодексом.

Вказані положення кореспондуються з частиною 1 статті 175 ГК України, згідно з якою майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до статті 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться (частина 1). Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу (частина 2). Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань (частина 7).

Відповідно до частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» днем пред'явлення вимоги слід вважати день, у який боржник одержав надіслану йому вимогу, а в разі якщо вимогу надіслано засобами поштового зв'язку і підприємством зв'язку здійснено повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення, то днем пред'явлення вимоги є дата оформлення названим підприємством цього повідомлення.

Отже, суд дійшов висновку, що строк виконання обов'язку Відповідачами щодо повернення коштів є таким, що настав.

Статтею 525 ЦК України не передбачає права сторони на односторонню відмову від виконання зобов'язань, а згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 527 ЦК України встановлено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання.

Статтею 512 Цивільного кодексу України передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Приписами ст. 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Крім того, згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Обов'язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства. При цьому відповідачами не надано суду жодних доказів на підтвердження своєчасного виконання зобов'язань за Договорами, письмових пояснень щодо неможливості надання таких доказів, або ж фактів, що заперечують викладені позивачем позовні вимоги.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Доказів визнання недійсними чи розірвання вищезгаданих Договорів або їх окремих положень суду не надано.

Будь-які заперечення щодо порядку та умов укладення спірних Договорів на час їх підписання та на протязі виконання з боку сторін відсутні.

Окрім того, факт наявності заборгованості перед позивачем в розмірі 3 614 513,19 (три мільйони шістсот чотирнадцять тисяч п'ятсот тринадцять гривень 19 копійок), відповідачами не заперечувався.

Отже, оскільки матеріалами справи підтверджується факт невиконання відповідачами зобов'язань за договором уступки права вимоги та договору поруки у встановлений строк/термін, розмір заборгованості відповідає фактичним обставинам справи та на момент прийняття рішення доказів погашення заборгованості відповідачі суду не представили, як і доказів, що спростовують вищевикладені обставини та виходячи з того, що позов доведений позивачем, обґрунтований матеріалами справи та відповідачами не спростований, відповідно вимоги позивача про стягнення з відповідачів заборгованості в сумі 3 614 513,19грн. підлягають задоволенню.

Оскільки спір виник у зв'язку з неправомірними діями відповідачів, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідачів порівну.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Директ Фінанс» (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 21-Д, код за ) та Публічного акціонерного товариства «Броварський завод пластмас» (07400, Київська область, м. Бровари, бул. Незалежності, 53, ) солідарно на користь Ритейл ЛТД. (RETAIL LTD.) (юр. адреса: а/с 3321, Роуд Таун, Тортола, Британські Віргінські острови, код 430511, поштова адреса: 02090, м. Київ, вул. Азербайджанська, б.16/3,кв.68) грошові кошти у розмірі 3 614 513 (три мільйони шістсот чотирнадцять тисяч п'ятсот тринадцять) гривень 19 копійок, 54 217,70 грн. (п'ятдесят чотири тисячі двісті сімнадцять гривень сімдесят копійок) - судового збору.

Накази видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 05.07.2016р.

Суддя І.І.Борисенко