КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" червня 2016 р. Справа№ 925/1842/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зеленіна В.О.

суддів: Зубець Л.П.

Ткаченка Б.О.

при секретарі Волуйко Т.В.

представники сторін:

позивача: Пилипенко Ю.О. за довіреністю;

відповідача: Мушинська М.В. за довіреністю;

третьої особи: Денжанська О.С. за довіреністю;

розглянувши апеляційну скаргу Комунального підприємства "Аеропорт Черкаси"

на рішення Господарського суду Черкаської області від 03.02.2016

у справі № 925/1842/15 (головуючий суддя Довгань К.І.)

за позовом Комунального підприємства "Аеропорт Черкаси"

до Приватного підприємства "Янакофф",

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Черкаська обласна рада

про розірвання договору оренди

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 03.02.2016 у справі № 925/1842/15 відмовлено у задоволенні позову про розірвання договору оренди об'єкта нерухомості № 14 від 5 червня 2008 року який укладений між Комунальним підприємством "Аеропорт Черкаси" та Приватним підприємством "Янакофф".

Не погодившись із вказаним рішенням Комунальне підприємство "Аеропорт Черкаси", подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким визнати договір № 14 розірваним.

Скарга мотивована тим, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки в порушення умов спірного договору відповідачем не виконані належним чином зобов'язання щодо забезпечення пожежної безпеки, договір страхування носить формальний характер і не страхує майно від дійсно значних ризиків, спірний договір не пройшов державну реєстрацію та є нікчемним.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.02.2016 апеляційну скаргу прийнято до провадження. Розгляд справи призначено на 11.04.2016.

06.04.2016 представник відповідача подав клопотання про відкладення розгляду справи, посилаючись на те, що директор підприємства перебуває на лікарняному, а представник підприємства 11.04.2016 приймає участь у судовому засіданні Шевченківського районного суду міста Києва.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.04.2016 відкладено розгляд справи на 16.05.2016 та за клопотанням представників позивача і третьої особи продовжено строк вирішення спору.

Відповідно до Протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 16.05.2016 р., у зв'язку із перебуванням судді Ткаченка Б.О. на лікарняному, сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі № 925/1842/15 колегію суддів у складі головуючого судді: Зеленіна В.О., суддів: Зубець Л.П., Синиці О.Ф.

Відповідно до ст.77 ГПК України у судовому засіданні оголошувалась перерва з 16.05.2016 по 22.06.2016.

22.06.2016 позивачем подане клопотання про залучення до матеріалів справи постанови Київського апеляційного господарського суду від 17.05.2016 у справі №925/15/16 зі спору щодо внесення змін до спірного договору.

Відповідно до Протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 22.06.2016 р., у зв'язку із перебуванням судді Синиці О.Ф. на лікарняному, сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі № 925/1842/15 колегію суддів у складі головуючого судді: Зеленіна В.О., суддів: Зубець Л.П., Ткаченка Б.О.

22.06.2016 у судовому засіданні представник позивача вважала, що оскаржуване рішення слід залишити в силі, але змінити мотивування, оскільки спірний договір є нікчемним. Представник відповідача вважала спірне рішення законним та обґрунтованим. Представник третьої особи підтримала доводи представника позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши наявні в справі матеріали, розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін і третьої особи, Київським апеляційним господарським судом встановлено наступне.

05.06.2008 між позивачем КП "Аеропорт Черкаси", як орендодавцем, та відповідачем - ПП "Янакофф", як орендарем, укладено Договір оренди об'єкта нерухомості № 14 (далі - договір), відповідно до якого орендодавець зобов'язався передати орендареві, а орендар зобов'язався прийняти у строкове платне користування приміщення насосної ПММ (Об'єкт), що належить до міської комунальної власності на підставі результатів конкурсу розташованої на земельній ділянці площею 61,6 кв.м.

У пункті 3.3 договору встановлено, що об'єкт оренди вважається переданим в оренду з моменту підписання акту приймання-передачі.

Пунктом 4.1 договору визначено, що цей договір укладено на термін з 05.06.2008 по 05.06.2018 і вступає в дію з дати приймання об'єкта за актом приймання - передачі.

У пункті 10.1 договору сторони домовились, що цей договір підлягає за згодою сторін нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Згідно з пунктом 10.2 договору він набуває чинності в момент, визначений у пункті 3.3 цього договору, а якщо договір підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації - у момент, визначений у пункті 10.1 договору.

Договір підписаний керівниками обох сторін, підписи яких скріплені печатками підприємства.

05.06.2008 року на виконання умов Договору підписано акт прийому-передачі Об'єкта оренди.

22.07.2015 Управлінням державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області було винесено припис виконуючому обов'язки директора КП "Аеропорт Черкаси" про усунення порушень вимог законодавства у сферах пожежної безпеки, цивільного захисту.

На виконання вказаного припису позивач 17.08.2015 направив відповідачу вимогу за вих.№176-01, у якій вказав перелік порушень, які необхідно усунути. Вимога отримана відповідачем 18.08.2015, проте залишена без відповіді і виконання.

20.10.2015 позивач направив відповідачу повторну вимогу, у якій вимагав протягом семи днів письмово повідомити про вжиті заходи, щодо усунення порушень. Повторна вимога отримана відповідачем 20.10.2015, проте залишена без відповіді і виконання.

Також позивач вважає, що договір №39/14-Иа/Чк добровільного страхування від вогневих ризиків та стихійних явищ та добровільного страхування майна, який укладений відповідачем з ПАТ "Страхова компанія "Арсенал Страхування", носить суто формальний характер, не відповідає п.7.1.7 договору оренди і не страхує майно від дійсно значних ризиків.

За доводами позивача вказані обставини є істотним порушенням умов договору, що є підставою для його розірвання в судовому порядку.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку, що покладення на позивача обов'язку виконання припису і вимоги щодо усунення порушень у сфері пожежної, техногенної безпеки та цивільного захисту не спричиняє відповідного обов'язку у відповідача та не може свідчити про порушення відповідачем умов Договору, а тим більше істотного порушення умов Договору. Позивач, здійснюючи господарську діяльність та обов'язки по управлінню (господарським віданням) комунальним майном не звільнений від відповідальності. Між сторонами, з часу укладення Договору, спору щодо виконання умов Договору не виникало. А тому місцевий господарський суд вважав, що направлення припису і вимоги щодо усунення порушень у сфері пожежної, техногенної безпеки та цивільного захисту не може бути підставою для розірвання Договору. Також місцевий господарський суд прийшов до висновку, що розділом третім Договору добровільного страхування визначено страхові випадки які відповідають випадкам визначеним в п. 7.1.7 Договору, а тому відповідач не допустив порушень вказаних умов Договору застрахував Об'єкт на користь Орендодавця.

Проте, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду не погоджується із вказаними мотивами суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є, договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Частиною 1 ст.203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з частинами 1 та 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно з статтею 283 Господарського кодексу України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Частиною 2 статті 793 та статтею 794 Цивільного кодексу України (у редакції, чинній на момент укладення спірного договору), встановлено, що договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню. Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладений на строк не менше ніж на три роки, підлягає державній реєстрації.

Пунктом 8 постанови пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочину недійсним" вирзначено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв'язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину.

Згідно з п. 2.6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", у силу припису частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, встановлених частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 названого Кодексу, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено (договір, який не укладено). У зв'язку з наведеним господарським судам необхідно встановлювати, чи є оспорюваний правочин вчиненим та з якого моменту (статті 205 - 210, 640 ЦК України, частини друга - п'ята, сьома статті 180 ГК України тощо).

Зокрема, не вважаються вчиненими правочини (укладеними господарські договори), в яких (за якими): відсутні передбачені законом умови, необхідні для їх укладення (не досягнуто згоди за всіма істотними для даного правочину умовами); не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства необхідна його передача; не здійснено державну реєстрацію або нотаріальне посвідчення, необхідні для його вчинення, тощо.

Встановивши відповідні обставини, господарський суд відмовляє в задоволенні позовних вимог як про визнання правочину недійсним, так і про застосування наслідків недійсності правочину. Сама лише відсутність у договорі тієї чи іншої істотної умови (умов) може свідчити про його неукладення, а не про недійсність (якщо інше прямо не передбачено законом).

Статтею 220 ЦК України передбачено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Відповідно до ч.3 ст. 640 ЦК України, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Отже, спірний договір, як такий, що укладався строком більше ніж на три роки, в силу статей 793 та 794 ЦК України підлягав нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, проте фактично його нотаріальне посвідчення і державна реєстрація не були проведені, що свідчить про нікчемність (недійсність) договору в силу статті 220 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Таким чином Договір оренди об'єкта нерухомості № 14 від 05.06.208, як недійсний договір, не створює юридичних наслідків, а тому він не може бути розірваний за рішенням суду, отже позовні вимоги про його розірвання задоволенню не підлягають.

Відповідно до абз. 6 п.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 травня 2011 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" не підлягає скасуванню судове рішення, якщо апеляційною інстанцією буде з'ясовано, що його резолютивна частина є правильною, хоча б відповідні висновки місцевого господарського суду й не були належним чином обґрунтовані у мотивувальній частині рішення. Водночас апеляційний господарський суд у мотивувальній частині своєї постанови не лише вправі, а й повинен зазначити власну правову кваліфікацію спірних відносин та правову оцінку обставин справи.

Відповідно до ч. 1 статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що місцевим господарським судом було правильно відмовлено у задоволенні позову, а тому підстав для скасування його рішення не вбачається, але при цьому колегія суддів зазначає, що місцевий господарський суд неправильно виходив з того, що спірний договір відповідає чинному законодавству України та є укладеним.

Керуючись ст. ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Аеропорт Черкаси" залишити без задоволення, а рішення господарського суду Черкаської області від 03.02.2016 у справі № 925/1842/15 - без змін.

2. Матеріали справи № 925/1842/15 повернути до господарського суду Черкаської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя В.О. Зеленін

Судді Л.П. Зубець

Б.О. Ткаченко