КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" червня 2016 р. Справа№ 910/2975/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Федорчука Р.В.

Лобаня О.І.

за участю представників сторін: згідно з протоколом судового засідання від 29.06.2016

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення господарського суду міста Києва від 21.04.2016 (повне рішення складено 27.04.2016)

у справі №910/2975/16 (суддя Пінчук В.І.)

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

до товариства з обмеженою відповідальністю «Медична торгівельна компанія»

про стягнення 301 281,76 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 21.04.2016 у справі №910/2975/16 позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Медична торгівельна компанія» на користь ФОП ОСОБА_2 145 000,00 грн. боргу та 2 175,00 грн. судового збору.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ФОП ОСОБА_2 звернулась до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 21.04.2016 у справі №910/910/2975/16 скасувати в частині відмовлених позовних вимогах та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В своїх доводах скаржник посилається на те, що оскаржуване рішення суду першої інстанції прийнято із неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими та має місце порушення норм матеріального права.

Ухвалою від 26.05.2016 Київським апеляційним господарським судом прийнято до провадження вказану вище апеляційну скаргу та призначено розгляд справи №910/2975/16 у судовому засіданні за участю уповноважених представників сторін.

Представник позивача брав участь в судовому засіданні, підтримував доводи апеляційної скарги, надавав пояснення та просив апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмовлених позовних вимогах та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представники відповідача у судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, хоча про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином. Враховуючи те, що в матеріалах справи містяться докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання про розгляд апеляційної скарги, а також приймаючи до уваги те, що ухвалою про призначення справи до розгляду учасників судового процесу було попереджено, що неявка їх представників без поважних причин у судове засідання не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу та справу без участі представників відповідача.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, встановила наступне.

04.02.2014 між ТОВ «Медична торгівельна компанія» (покупець) та ФОП ОСОБА_2 укладено договір №9Д, відповідно до умов якого продавець зобов'язується передати товар: 26.60.1 устаткування радіологічне, електромедичне та електротерапевтичне устаткування на умовах, які визначені даним договором, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар на умовах цього договору.

Згідно з п. 2.1 договору покупець оплачує поставлений продавцем товар за цінами (без ПДВ) зазначеними у накладних (рахунках, специфікаціях), що є невід'ємними частинами цього договору.

Пунктом 3.3. договору визначено, що датою поставки товару вважається дата, проставлена продавцем на видатковій накладній.

Відповідно до п. 4.1. покупець зобов'язується своєчасно здійснювати оплату за товар, по домовленості можлива попередня оплата товару.

Специфікацією до договору сторонами було визначено найменування товару, його кількість, ціну та вартість, а саме: двокамерні частотно-адаптовані ШВРС з пролонгованим терміном експлуатації (DDDR) «Effecta DR», в комплекті з електродами «Refino 52», «Refino 58» та 2 інтрод'юсерами «Adelante» в кількості 10 штук за ціною 24 500,00 грн., загальна вартість - 245 000,00 грн.

На виконання умов договору, 04.02.2014 ФОП ОСОБА_2 здійснила поставку товару ТОВ «Медична торгівельна компанія», що підтверджується видатковою накладною №31 від 04.02.2014 та довіреністю на отримання цінностей №11 від 04.02.2011, копії яких містяться в матеріалах справи.

25.06.2014 ТОВ «Медична торгівельна компанія» на користь ФОП ОСОБА_2 сплачено 100 000,00 грн., що підтверджується банківською випискою по особовому рахунку, копія якої також міститься в матеріалах справи.

09.10.2015 ФОП ОСОБА_2 направила на адресу ТОВ «Медична торгівельна компанія» претензію (вих. №08-10/15 від 08.10.2015) в якій вимагала сплатити суму заборгованості у розмірі 145 000,00 грн., а також пеню, інфляційні втрати та 3% річних протягом одного місяця з дня отримання такої претензії.

У лютому 2016 року ФОП ОСОБА_2 звернулась до господарського суду міста Києва з позовом до ТОВ «Медична торгівельна компанія» про стягнення 301 281,76 грн., з яких: 145 000,00 грн. вартості неоплаченого товару, 18 623,42 грн. пені, 10 017,54 грн. 3% річних та 127 640,80 грн. інфляційних втрат.

При прийнятті оскаржуваного рішення місцевий господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково в частині стягнення 145 000,00 грн. вартості неоплаченого товару. Вимоги щодо стягнення пені, 3% річних та інфляційних задоволенню не підлягають.

В апеляційній скарзі скаржник зазначає, що при прийняті оскаржуваного рішення місцевим господарським судом не застосовано норми ст. ст. 530, 692 Цивільного кодексу України.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Пункт 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. ст. 525-526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання і одностороння зміна умов договору не допускаються, за винятком випадків, передбачених законом.

Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Так, судом встановлено, що відповідач здійснив оплату поставленого товару частково у розмірі 100 000,00 грн.

Докази оплати решти вартості поставленого товару у розмірі 145 000,00 грн. в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що позов в частині стягнення 145 000,00 грн. вартості поставленого товару підлягає задоволенню.

Також місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що строк виконання грошового зобов'язання договором не встановлений, а вимога відповідно до ст. 530 ЦК України боржнику не заявлялась, тому вимоги про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат задоволенню не підлягають. Однак, суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

В п. 1.7. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013 визначено, що якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов'язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов'язку негайного виконання; такий обов'язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред'явив йому кредитор пов'язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов'язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору. Відповідні висновки випливають зі змісту частини другої статті 530 ЦК України.

Вищий господарський суд України в п. 1 інформаційного листа «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права» №01-06/928/2012 від 17.07.2012 роз'яснив, що якщо інше не встановлено укладеним сторонами договором або актом цивільного законодавства, перебіг строку виконання грошового зобов'язання, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу, починається з моменту прийняття товару або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, і положення частини другої статті 530 названого Кодексу, в якій ідеться про строк (термін) виконання боржником обов'язку, що не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, до відповідних правовідносин не застосовується.

При цьому підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов'язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 ЦК України.

Окрім цього, Верховний Суд України у постанові від 30.09.2014 у справі №3-121гс14 зазначив, що зі змісту норми ст. 692 ЦК України вбачається, що за загальним правилом обов'язок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього. Це правило діє, якщо спеціальними правилами або договором купівлі-продажу не встановлено інший строк оплати. Отже, обов'язок оплатити товар виникає з моменту його прийняття.

У зв'язку з тим, що відповідач не здійснив вчасно оплату поставленого товару, позивач здійснив нарахування пені у розмірі 18 623,42 грн. за період з 05.02.2014 по 24.06.2014 (на суму 245 000,00 грн.) та за період 25.06.2014 по 04.08.2014 (на суму 145 000,00 грн.).

Так, п. 6.2. договору передбачено, що у випадку прострочення оплати товару, покупець зобов'язується сплатити продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період нарахування пені, від суми заборгованості за кожен день прострочки оплати.

Київський апеляційний господарський суд перевіривши розрахунок пені, який зроблено позивачем, дійшов висновку, що він є арифметично вірним.

Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 18 623,42 грн. пені.

Одночасно суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України позивачем пропущено строк позовної давності щодо вимоги про стягнення пені.

Частиною 3 статті 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом.

Однак, відповідач своїм право про застосування позовної давності не скористався.

Також за невчасне виконання відповідачем грошового зобов'язання, позивачем здійснено нарахування:

- 3% річних у розмірі 10 017,54 грн. за період з 05.02.2014 по 24.06.2014 (на суму 245 000,00 грн.) та за період з 25.06.2014 по 18.02.2016 (на суму 145 000,00 грн.);

- інфляційних втрат у розмірі 127 640,80 грн. за період з 05.02.2014 по 18.02.2016 (на суму 145 000,00 грн.) та за період з 05.02.2014 по 24.06.2014 (на суму 100 000,00 грн.).

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Київський апеляційний господарський суд перевіривши розрахунок 3% річних, який здійснено позивачем, дійшов висновку, що він є арифметично вірним, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 10 017,54 грн. 3% річних.

Проте, розрахунок інфляційних втрат, який здійснено позивачем не є арифметично вірним. Судом апеляційної інстанції здійснено власний розрахунок інфляційних втрат у розмірі 116 529,19 грн. за період з 05.02.2014 по 24.06.2014 (на суму 245 000,00 грн.) та за період з 25.06.2014 по 18.02.2016 (на суму 145 000,00 грн.).

Отже, вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 127 640,80 грн. підлягають задоволенню частково у розмірі 116 529,19 грн.

Відповідно до вимог ст. ст. 32, 33 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно з нормами ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до ст. 104 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на вищенаведене, апеляційний господарський суд вважає, що зазначеним вище обставинам місцевий господарський суд не надав належної оцінки, що призвело до прийняття невірного рішення. Зокрема, рішення господарського суду від 21.04.2016 у справі №910/2975/16 прийнято з порушенням норм матеріального права.

Таким чином, апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_2 на рішення господарського суду міста Києва від 21.04.2016 у справі №910/2975/16 слід задовольнити частково, а оскаржуване рішення суду - скасувати частково в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення 18 623,42 грн. пені, 10 017,54 грн. 3% річних та 116 529,19 грн. інфляційних втрат та прийняти в цій частині нове рішення суду, яким стягнути з відповідача на користь позивача 18 623,42 грн. пені, 10 017,54 грн. 3% річних та 116 529,19 грн. інфляційних втрат.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення господарського суду міста Києва від 21.04.2016 у справі №910/2975/16 задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 21.04.2016 у справі №910/2975/16 скасувати частково в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення 18 623,42 грн. пені, 10 017,54 грн. 3% річних та 116 529,19 грн. інфляційних втрат та прийняти в цій частині нове рішення суду, яким стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Медична торгівельна компанія» (01021, м. Київ, вул. Грушевського, 28/2, н/п №43, код 37003164) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (36037, АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) 18 623,42 грн. пені, 10 017,54 грн. 3% річних та 116 529,16 грн. інфляційних втрат.

В іншій частині рішення залишити без змін.

3. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Медична торгівельна компанія» (01021, м. Київ, вул. Грушевського, 28/2, н/п №43, код 37003164) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (36037, АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) 4 519,23 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 4 787,80 грн. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

4. Видачу відповідних наказів доручити господарському суду міста Києва.

5. Матеріали справи №910/2975/16 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді Р.В. Федорчук

О.І. Лобань