ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" червня 2016 р. Справа № 909/134/16

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Юрченка Я. О.

суддів Зварич О.В. Хабіб М.І.,

за участю секретаря судового засідання Лялька Н.Р.

та представників сторін:

від позивача: не зявився;

від відповідача: не зявився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Мізунь, б/н від 27.04.2016

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 14.04.2016 (суддя Кобецька С.М.)

у справі № 909/134/16

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Салютем Плюс, м. Харків

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Мізунь, м. Львів

про стягнення 24 443, 57 грн.

Товариство з обмеженою "Салютем Плюс" звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до ТОВ "Мізунь" про стягнення 24 443, 57 грн. Позов заявлено на підставі договору на перевезення вантажу № 16.03/025-2015 від 16.03.2015, укладеного позивачем з відповідачем.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 14.04.2016 у справі № 909/134/16 позовні вимоги задоволено частково.

Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 20 000, 00 грн заборгованості, 3 268, 81 грн пені, 222, 64 грн - 3% річних, 458, 21 грн - інфляційних втрат та 1 350,02 грн у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

В решті позову відмовлено.

При вирішенні спору місцевий суд виходив з того, що факт надання послуг та наявність основного боргу в розмірі 20 000, 00 грн підтверджено належними і допустимими доказами, а відповідачем не спростована. Крім того, місцевим господарським судом здійснено перерахунок 3% річних, інфляційних втрат та пені та встановлено, що позивачем невірно визначено періоди та суми боргу від яких здійснено такі нарахування, відтак, в цій частині вимоги задоволено частково.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач ТОВ «Мізунь», звернулося до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 14.04.2016 та прийняти нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, мотивуючи свої доводи порушення місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права.

Зокрема, покликається на те, що матеріали справи не містять доказів отримання відповідачем документів, передбачених п.5.4 договору та дату такого отримання, що є необхідною умовою для здійснення розрахунків за надані транспортні послуги, і як наслідок вважає, що в даному випадку, неможливо встановити конкретну дату від якої розпочався відлік 30-денного терміну на оплату відповідачем коштів за послуги з перевезення вантажу.

Щодо долучених позивачем експрес-накладних, вказує про неналежність їх як доказу направлення позивачем документів, передбачених п.5.4 договору, оскільки відправником зазначено приватну, а не юридичну особу, а в графі «опис вантажу» вказано «документи», що не надає можливості ідентифікувати які саме документи були направлені.

6 червня 2016 року позивач, скориставшись правом, встановленим ст. 96 ГПК України, подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив рішення місцевого господарського суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

В дане судове засідання сторони участі своїх представників не забезпечили, причини неявки не повідомили, хоча про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені з урахуванням нормативних строків пересилання поштових відправлень та за адресами, вказаними в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Отже, з огляду на те, що розгляд справи вже відкладався у звязку з неявкою сторін, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду даної справи за їх відсутності.

Розглянувши матеріали апеляційної скарги, відзиву на неї, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 14.04.2016 у справі № 909/134/16 залишити без змін, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 16.03.2015 ТОВ "Салютем Плюс" (перевізник) та ТОВ "Мізунь" (замовник) укладено договір на перевезення вантажу № 16.03/025-2015, відповідно до п. 1.1 якого, перевізник бере на себе зобовязання доставити автомобільним транспортом довірений йому замовником вантаж у міжміському, міжнародному сполученні (згідно заявки на транспортні послуги) до місця призначення та видати його особі, яка має право на одержання ватажу (вантажоодержувачу), а замовник зобовязується сплатити провізну плату за надані перевізником транспортні послуги, відповідно до умов цього договору.

Пунктом 2.1 договору передбачено, що перевізник здійснює перевезення вантажу на підставі письмових заявок на перевезення, що подаються замовником за формою встановленою в додатку № 1 до цього договору.

На виконання умов договору, сторонами укладені договори-заявки на разове перевезення вантажу.

В договорах-заявках на разове перевезення вантажу до договору перевезення вказано, що вантажовідправник (замовник) проводить оплату перевізнику напротязі 20 банківських днів після отримання оригіналів документів, що підтверджують доставку вантажу (ТТН, рахунків, актів виконаних робіт, податкових накладних, копій реєстраційних документів завірених мокрою печаткою, договір-заявка та договір в 2-х екземплярах, видаткової накладної та накладної на піддони). Лише в заявках з датою завантаження 28.07.2015 та 07.08.2015 термін встановлено напротязі 30 банківських днів.

В разі невиконання або неналежного виконання умов договору перевезення № 16.03/025-2015 від 16.03.2015 та даного договору-заявки сторони несуть відповідальність передбачену вказаним договором перевезення та цим договором заявкою, а також чинним законодавством України.

Таким чином, на підставі укладеного договору та заявок на перевезення між сторонами у справі виникли зобов'язальні відносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Пунктом 5.3 договору визначено, що сплата грошової суми за кожне перевезення здійснюється замовником на підставі рахунка-фактури і акту виконаних робіт. Підставою для виставлення рахунка-фактури є підписання акту виконаних робіт.

Факт належного виконання ТОВ "Салютем-Плюс" послуг з перевезення вантажів підтверджується актами надання послуг, які підписано директорами товариств, скріплено їх печатками та в яких вказано, що замовник претензій по обєму, якості та строкам виконання робіт (надання послуг) не має, а саме акти: № 498 від 17.03.2015 на суму 9 000, 00 грн, № 657 від 03.04.2015 на суму 14 000, 00 грн, № 774 від 18.04.2015 на суму 13 700, 00 грн, № 792 від 27.04.2015 на суму 7 700, 00 грн, № 1686 від 30.07.2015 на суму 12 800, 00 грн, № 1781 від 08.08.2015 на суму 13 100, 00 грн та товарно-транспортними накладними № 727 від 28.07.2015, № 762 від 06.08.2015.

Крім того, позивачем надано суду податкові накладні № 118 від 17.03.2015, № 28 від 03.04.2015, № 126 від 18.04.2015, № 181 від 27.04.2015, № 239 від 27.04.2015, № 374 від 30.07.2015, №1 04 від 08.08.2015, в яких зазначено продавця - ТОВ "Салютем Плюс" та покупця - ТОВ "Мізунь", відображено договір перевезення вантажу №16.03/025-2015 від 16.03.2015, обсяги постачання (база оподаткування) та загальну суму коштів, що підлягає сплаті - 70 300, 00грн.

Отже, позивачем надано відповідачу транспортно-експедиторські послуги на загальну суму 70 300, 00 грн.

Матеріали справи містять банківські виписки про рух коштів, з яких вбачається факт перерахування відповідачем позивачу коштів за послуги з перевезення вантажу, згідно з договором №16.03/025-2015 від 16.03.2015 на суму 50 300, 00 грн.

Згідно з п. 5.4 договору рахунок-фактура повинна бути сплачена замовником протягом 30 банківських днів після отримання замовником належним чином оформлених оригіналів: рахунка-фактури виконавця, податкової накладної та товарно-транспортної накладної, видаткової накладної.

Боржник вважається таким, що прострочив своє зобов'язання по поверненню заборгованості, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 ЦК України).

Згідно з п.6.3.2 Договору у випадку прострочення оплати за надані послуги замовник сплачує перевізнику неустойку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Однак, відповідачем в порушення умов договору сплачено за надані послуги перевезення кошти в розмірі 50 300, 00 грн. Відтак, в останнього утворилась заборгованість в розмірі 20 000, 00 грн (частково акт надання послуг № 1686 від 30.07.2015 та акт № 1781 від 08.08.2015), на яку позивачем нараховано 928, 75 грн інфляційних втрат, 224, 34 грн - 3 % річних та 3 290, 48 грн пені.

Також матеріали справи містять претензію позивача від 29.12.2015, в якій останній повідомляв відповідача про наявність заборгованості за договором на перевезення вантажу від 16.03.2015 в сумі 20 000, 00 грн.

Відповіді на претензію матеріали справи не містять.

Отже, з огляду на те, що матеріали справи містять належні та допустимі докази, що свідчать про надання позивачем послуг з автотранспортних перевезень, колегія суддів погоджується з наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині основної заборгованості в розмірі 20 000, 00 грн.

Також місцевим господарським судом здійснено перевірку розрахунків позивача щодо нарахувань 3% річних, інфляційних втрат, пені та встановлено, що підлягають задоволенню 3 268, 81 грн пені, 222, 64 грн - 3% річних, 458, 21 грн - інфляційних втрат, оскільки позивачем невірно визначено періоди та суми боргу від яких здійснено такі нарахування. Крім того, місцевий господарський суд, здійснивши власний перерахунок, вказав, що з у рахуванням відсутності конкретного призначення платежу чи домовленості сторін, позивачем неправомірно не зараховувались платежі в порядку черговості, починаючи із суми боргу, що виникла у найдавніший період.

Перевіривши розрахунок позивача, колегія суддів дійшла висновку про правомірне задоволення місцевим господарським судом 3 268, 81 грн пені, 222, 64 грн - 3% річних, 458, 21 грн - інфляційних втрат.

Доводи скаржника щодо невірних розрахунків інфляційних втрат, 3% річних та пені є безпідставними, оскільки місцевий господарських суд вказав на недоліки розрахунку позивача, провів власний та задоволив в цій частині вимоги частково.

Твердження скаржника про ненастання строку оплати за надані транспортні послуги, який обумовлений п.5.4.договору та договорами - заявками на разове перевезення вантажу та неотримання вказаних документів є також необгрунтованими, оскільки матеріали справи містять фотокопії експрес - накладних Нової Пошти № 5641 від 07.08.2015, № 1489 від 13.08.2015, згідно з якими, ОСОБА_1, на підставі довіреності № 3 від 05.01.2015, виданої ТОВ "Салютем Плюс", направив ТОВ "Мізунь" пакет документів, з оголошеною вартістю 100, 00 грн, 200, 00 грн. Також, місцевим господарським судом здійснено відстеження вказаних експрес - накладних на офіційному сайті Нової Пошти та встановлено, що пакет документів отримано одержувачем - ТОВ "Мізунь" 11.08.2015 та 18.08.2015, і як наслідок, строк виконання зобовязання з оплати коштів за надані транспортні послуги сплив 23.09.2015 та 30.09.2015, відповідно.

Колегія суддів зазначає, що при вирішенні спору, докази повинні оцінюватись в сукупності. Отже, з урахування наявних в матеріалах справи доказів надання позивачем відповідачу послуг, часткової оплати вказаних послуг, що додатково підтверджує як і їх надання, так і отримання пакету документів, обумовленого п. 5.4 договору, доводи скаржника є безпідставними та жодним чином не спростовують факт господарської операції та наявності заборгованості.

Відповідно до ст. 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Статтею 32 ГПК України передбачено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Оскільки скаржник, у встановленому законом порядку, не подав належних та допустимих доказів, які б з достовірністю підтверджували доводи, викладені в апеляційній скарзі, та обґрунтовували неправомірність та безпідставність заявленого позову, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду Івано-Франківської області відповідає законодавству, матеріалам та дійсним обставинам справи, а тому не вбачає підстав його для зміни чи скасування.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 14.04.2016 у справі № 909/134/16 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

2. Судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку покласти на скаржника.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

4. Справу повернути до місцевого господарського суду.

Постанова підписана 30.06.2016

Головуючий суддя Юрченко Я.О.

Суддя Зварич О.В.

Суддя Хабіб М.І.