КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" червня 2016 р. Справа№ 910/3350/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Рябухи В.І.

суддів: Калатай Н.Ф.

Ропій Л.М.

за участю секретаря судового засідання: Бовсунівської Л.О.,

представників:

від позивача Кириленко О.П., дов. від 09.03.2016 №01-306/16,

від відповідача Качуровський В.В., дов. від 31.12.2015 №538,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Елавус ЛТД»

на рішення Господарського суду міста Києва від 12.05.2016 (підписане 17.05.2016)

у справі №910/3350/16 (суддя Головіна К.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Елавус ЛТД»

до Фонду державного майна України

про зобов'язання виконати умови договору,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Фірма «Елавус ЛТД» (далі - ТОВ Фірма «Елавус ЛТД», або позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Фонду державного майна України (далі - Фонд, або відповідач) про визнання недійсним з моменту укладення договору від 05.12.2012 №543 про внесення зміг до договору купівлі-продажу від 06.11.2009 №516 цілісного майнового комплексу Державного підприємства «Харківський дослідний цементний завод», що підлягає продажу за конкурсом, що укладений між Фондом та ТОВ Фірма «Елавус ЛТД».

14.04.2016 позивач, в порядку ст.22 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) подав заву про зміну предмета позову, відповідно до якої просив суд зобов'язати Фонд виконати зобов'язання в натурі, що передбачене п.4.1 договору від 06.11.2009 №516 купівлі-продажу цілісного майнового комплексу Державного підприємства «Харківський дослідний цементний завод» (далі - ДП «Харківський дослідний цементний завод»), що підлягає продажу за конкурсом (зі змінами, внесеними договором від 05.12.2012 №545) у частині, що стосується сприяння ТОВ Фірма «Елавус ЛТД» у виконанні зобов'язань за п.5.5 ст.5 договору від 06.11.2009 №516 шляхом, у тому числі, але не виключно, розроблення на підставі п.7 ч.1 ст.4, абз.1, 2 п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про Фонд державного майна України» та внесення в установленому порядку Кабінету Міністрів України проекту нормативно-правового акта про створення рівних умов для конкуренції виробників та забезпечення рівноправного режиму, що виключає застосування заходів дискримінаційного характеру.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.05.2016 у справі №910/3350/16 у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий господарський суд виходив з того, що розроблення і внесення до Кабінету Міністрів України проекту нормативно-правового акта про створення рівних умов для конкуренції виробників та забезпечення рівноправного режиму відноситься до кола обов'язків Фонду державного майна України, передбачених п.4.1 договору. Втім, вчинення таких дій є правом відповідача та може бути його власною ініціативою.

При цьому господарський суд дійшов висновку, що позивач не довів порушення Фондом умов п.5.5 договору, що має наслідком зобов'язання відповідача розробити проект нормативно-правового акта про створення рівних умов для конкуренції виробників та забезпечення рівноправного режиму, що виключає застосування заходів дискримінаційного характеру та внести його в установленому порядку Кабінету Міністрів України.

Не погодившись з вказаним рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 12.05.2016 скасувати, постановити нове, яким позов задовольнити повністю. Апеляційна скарга мотивована тим, що Фондом, всупереч вимога ст.ст.2, 3, 7 Закону України «Про приватизацію державного майна» та ст.5 Закону України «Про Фонд державного майна України» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) , як органом уповноваженим на здійснення державної політики у сфері приватизації та відповідальним за виконання угоди приватизації від 06.11.2009 №516 (зі змінами, внесеними угодою від 05.12.2012 №543), фактично створено перешкоди позивачу для залучення інвестицій згідно з п.5.5 ст.5 угоди приватизації від 06.11.2009 №516 (зі змінами, внесеними угодою від 05.12.2012 №543).

За твердженнями апелянта, рішення Господарського суду міста Києва від 12.05.2016 у справі №910/3350/16 містить лише посилання на доводи та докази Фонду.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.06.2016 прийнято апеляційну скаргу та порушено апеляційне провадження у справі №910/3350/16, розгляд скарги призначено на 22.06.2016. Дану ухвалу надіслано відповідно до вимог Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.02.2013 №28.

Доказом належного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи є повідомлення про вручення поштових відправлень (ухвали суду від 06.06.2016) - 08.06.2016 (позивачу), - 09.06.2016 (відповідачу), які долучені до матеріалів справи.

22.06.2016 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від позивача наді йшло клопотання про долучення до матеріалів справи копії рішення Господарського суду Харківської області від 23.05.2016 у справі №922/244/15.

У судовому засіданні 22.06.2016 представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 12.05.2016 скасувати, постановити нове, яким позов задовольнити.

Представник відповідача заперечив доводи апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Згідно зі ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи, 06.11.2009 між Фондом державного майна України (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю Фірмою «Елавус ЛТД» (покупець) укладено договір №516 купівлі-продажу цілісного майнового комплексу ДП «Харківський дослідний цементний завод», що підлягає продажу за конкурсом (далі - договір), за умовами якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю цілісний майновий комплекс ДП «Харківський дослідний цементний завод», який розташований за адресою: 61106, м. Харків, МСП-2, вул. Плиткова, 1-Г (один, літера Г), на земельній ділянці площею 23 313 кв.м., яка надана підприємству у постійне користування відповідно до державного акта на право постійного користування землею від 01.10.1998, серія ХР-37-01-001765, а покупець зобов'язується прийняти об'єкт приватизації і сплатити за нього ціну відповідно до умов, що визначені у цьому договорі.

Згідно з п.3.1 договору передача об'єкта приватизації здійснюється продавцем покупцю у триденний строк після повної сплати вартості придбаного об'єкта приватизації.

Передача об'єкта приватизації продавцем і прийняття об'єкта приватизації покупцем засвідчується актом прийому-передачі, який підписується сторонами (п.3.2 договору).

Пунктом 5.5.2 договору передбачено, що покупець зобов'язаний виконати умови продажу відповідно до протоколу №3 засідання конкурсної комісії з продажу від 26.10.2009, який затверджений наказом Фонду від 28.10.2009 №1691, а саме: внесення інвестицій у розвиток підприємства протягом 2010-2015 років у загальній сумі не менш як 9 470 тис. грн, у тому числі:

- здійснення протягом 2010-2012 років заходів, спрямованих на підвищення ефективності роботи підприємства (згідно з додатком №2 до цього договору),

- внесення протягом 2014-2015 років додаткових інвестицій у проектування виробництва магнезіального цементу М-500 (цементу Сореля) та мікромармуру у розмірі не менш як 6 200 тис грн, у тому числі: у 2014 році - 3 000 тис. грн, у 2015 році - 3 200 тис. грн.

У додатку №1 до договору визначено перелік об'єктів нерухомості, що входять до складу цілісного майнового комплексу ДП «Харківський дослідний цементний завод», розташованого за адресою: 61106, м. Харків, МСП-2, вул. Плиткова, 1-Г.

28.01.2010 між сторонами підписано акт №20, за яким продавець передав, а покупець прийняв цілісний майновий комплекс ДП «Харківський дослідний цементний завод», який розташований за адресою: 61106, м. Харків, МСП-2, вул. Плиткова, 1-Г.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що право власності на цілісний майновий комплекс ДП «Харківський дослідний цементний завод» зареєстровано за ТОВ Фірма «Елавус ЛТД» (реєстраційний номер майна: 28359484).

05.12.2012 між продавцем та покупцем укладено договір №543 про внесення змін до договору, за умовами якого сторони погодились п.п.5.5.2, 5.5.7 договору викласти у такій редакції:

«Внесення інвестицій у розвиток підприємства протягом 2009-2015 у загальній сумі не менш як 10 271 тис. грн, у тому числі на здійснення заходів, спрямованих на підвищення активності роботи підприємства, зокрема, на проектування та виробництво магнезіального цементу М-500 (цементу Сореля) та мікромармуру, включаючи отримання необхідних дозволів на користування надрами (згідно з додатком №2 до цього договору) (п.п.5.5.2);

Здійснення заходів, спрямованих на збільшення обсягів готової продукції:

- підготовка в строк до 2015 року робочого проекту реконструкції печі Ш1.2*16 у стендовому корпусі,

- придбання подрібнювального комплексу КІ-1,6 компанії «Урал-Омега»,

- організація в строк до 2015 року дільниці з виробництва дрібних залізобетонних виробів та малих архітектурних форм».

Стаття 2 Закону України «Про стимулювання інвестиційної діяльності у пріоритетних галузях економіки з метою створення нових робочих місць» визначає, що пріоритетними галузями економіки є галузі, спрямовані на забезпечення потреб суспільства у високотехнологічній конкурентоспроможній екологічно чистій продукції, високоякісних послугах, які реалізують державну політику щодо розвитку виробничого та експортного потенціалу, створення нових робочих місць.

Перелік пріоритетних галузей економіки визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про стимулювання інвестиційної діяльності у пріоритетних галузях економіки з метою створення нових робочих місць» розпорядженням Кабінету Міністрів України від 14.08.2013 №843-р затверджено «Перелік пріоритетних галузей економіки».

У додатку до цього розпорядження наведено перелік пріоритетних галузей економіки, серед яких:

1. Агропромисловий комплекс за напрямами - виробництво, зберігання харчових продуктів, у тому числі дитячого харчування, а також виробництво біопалива, з орієнтацією на імпортозаміщення.

2. Житлово-комунальний комплекс за напрямами:

- створення об'єктів поводження з відходами (побутовими, промисловими та відходами, які утворилися в результаті добування та перероблення корисних копалин і виробництва електричної та теплової енергії);

- будівництво, реконструкція і технічне переоснащення у сфері теплопостачання, централізованого водопостачання та водовідведення.

3. Машинобудівний комплекс за напрямами - виробництво нових та імпортозаміщуючих видів комп'ютерів, електронної та оптичної продукції, машин і устатковання, електричного устатковання, автотранспортних та інших транспортних засобів.

4. Транспортна інфраструктура за напрямами - будівництво, реконструкція і технічне переоснащення у сфері транспортної інфраструктури.

5. Курортно-рекреаційна сфера і туризм за напрямами - будівництво курортно-рекреаційних об'єктів та об'єктів туристичної інфраструктури.

6. Переробна промисловість за напрямом - імпортозаміщуюче металургійне виробництво.

Оскільки галузь виробництва цементу (КВЕД 26.51.0 «Виробництвоцементу, вапна та гіпсу») не була віднесена до пріоритетних галузей економіки, іноземний інвестор, компанія Bioland SA (L1285 Luxembourg, RC Lux N.B. 127743) припинив співпрацю з ТОВ Фірма «Елавус ЛТД» у напрямках інвестування у розвиток об'єкта приватизації.

Вказані вище обставини, за твердженнями апелянта, свідчать про те, що Фондом неналежно виконуються зобов'язання, зокрема, за п.4.1 договору.

Стаття 4 Закону України «Про стимулювання інвестиційної діяльності у пріоритетних галузях економіки з метою створення нових робочих місць» визначає, що державна підтримка надається суб'єктам інвестиційної діяльності, які реалізують схвалені Кабінетом Міністрів України за поданням спеціально уповноваженого органу при Кабінеті Міністрів України з питань надання державної підтримки суб'єктам інвестиційної діяльності, які реалізують інвестиційні проекти у пріоритетних галузях економіки (далі - спеціально уповноважений орган при Кабінеті Міністрів України), Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій інвестиційні проекти у пріоритетних галузях економіки.

Інвестиційним проектом у пріоритетній галузі економіки вважається інвестиційний проект, що передбачається реалізувати на новоствореному або діючому підприємстві, на якому буде проведено реконструкцію або модернізацію (за обов'язкової умови виділення окремого структурного підрозділу, на якому буде реалізовуватися інвестиційний проект) та який одночасно відповідає критеріям, що наведені у цій статті.

Інвестиційні проекти у пріоритетних галузях економіки, що передбачають використання державної підтримки, підлягають державній реєстрації спеціальним уповноваженим органом при Кабінеті Міністрів України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Вимоги до інвестиційних проектів у пріоритетних галузях економіки, порядок їх відбору, схвалення та реєстрації встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч.1 ст.1 Закону України «Про Фонд державного майна України» Фонд є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об'єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об'єктів державної власності, що належать до сфери його управління, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності.

Відповідно до ч.2 ст.27 Закону України «Про приватизацію державного майна» контроль за виконанням умов договору купівлі-продажу здійснює державний орган приватизації. Державний орган приватизації має право залучати органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування (за їх згодою) до здійснення контролю за виконанням умов договору купівлі-продажу.

Частина 1 ст.4 Закону України «Про приватизацію державного майна» державна програма приватизації (далі - Програма) розробляється Фондом державного майна України, затверджується законом України строком на три роки і діє до завершення її виконання.

У п.5 договору від 05.12.2012 №543 передбачено, що у зв'язку зі змінами згідно з цим договором про внесення змін напрямків внесення інвестицій, передбачених договором, реальний обсяг сум інвестицій, передбачений п.5.5.2 договору розраховується відповідно до Порядку внесення змін до договору купівлі-продажу державного майна, затвердженого наказом Фонду від 03.05.2012 №605, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 11.05.2012 №742/21055.

Водночас, ч.1 ст.27 Закону України «Про приватизацію державного майна» визначає, що при приватизації об'єкта державної власності шляхом його викупу, продажу на аукціоні, за конкурсом між продавцем і покупцем укладається відповідний договір купівлі-продажу. Укладення та внесення змін до договорів купівлі-продажу здійснюється відповідно до вимог законодавства.

Зміни, що вносяться до договорів купівлі-продажу, укладених у процесі приватизації, здійснюються в порядку, що затверджується Фондом державного майна України, та не можуть передбачати:

- зменшення відповідальності покупця за невиконання ним зобов'язань;

- зменшення загального обсягу інвестицій, визначених договором купівлі-продажу.

Частина 1 ст.651 ЦК України визначає, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 12.2 договору передбачено, що всі зміни і доповнення до цього договору оформлюються додатковими договорами та є його невід'ємними частинами.

Частина 3 ст.203 ЦК України передбачає, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст.627 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.ст.628, 629 ЦК України).

Сторони у договорі від 05.12.2012 №543 погодили обсяги інвестицій у розвиток підприємства протягом 2009-2015 років у більшому розмірі, ніж було встановлено в договорі, шляхом внесення відповідних змін до нього.

Посилання скаржника на порушення Фондом п.4.1 договору, суд апеляційної інстанції визнає безпідставним та виходить з такого.

Відповідно до п.4.1 договору кожна сторона зобов'язується виконувати обов'язки, покладені на неї цим договором, та сприяти іншій стороні у виконанні її обов'язків.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує на те, що Фонд був зобов'язаний створити та внести до Кабінету Міністрів України проект нормативно-правового акта про створення рівних умов для конкуренції виробників та забезпечення рівноправного режиму, що виключає застосування заходів дискримінаційного характеру.

Судова колегія зазначає, що правовідносини, які склались між сторонами, виникли на підставі договору купівлі-продажу, а відтак носять зобов'язальний характер та регулюються нормами зобов'язального права.

Стаття 509 ЦК України визначає, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Дані принципи є також загальними принципами цивільного права.

Колегія суддів зазначає, що добросовісність, розумність, справедливість є оціночними категоріями цивільного права. Цивільне законодавство не дає визначення даних принципів, віддаючи це на розсуд сторін зобов'язання.

У Рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 за №15-рп/2004 у справі №1-33/2004 за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 69 Кримінального кодексу України (справа про призначення судом більш м'якого покарання) зазначено, що «справедливість - одна із основних засад права - є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню».

Відповідно до положень зобов'язального права принцип взаємного сприяння полягає у тому, що кожна з сторін договору повинна всіляко сприяти та не перешкоджати другій стороні у виконанні нею своїх обов'язків.

Відтак створення та внесення проекту нормативно-правового акта про створення рівних умов для конкуренції виробників та забезпечення рівноправного режиму, що виключає застосування заходів дискримінаційного характеру є правом, а не обов'язком Фонду.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що стаття 58 Конституції України визначає, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (п.2 Рішення Конституційного Суду України «У справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України» від 09.02.1999 у справі №1-7/99).

Закон України «Про стимулювання інвестиційної діяльності у пріоритетних галузях економіки з метою створення нових робочих місць» набрав чинності 01.01.2013.

Отже, положення Закону України «Про стимулювання інвестиційної діяльності у пріоритетних галузях економіки з метою створення нових робочих місць» не регулювали відносини сторін в період підписання договору від 05.12.2012 №543.

Стосовно вимог позивача про зобов'язання відповідача сприяти виконанню зобов'язань за п.5.5 договору шляхом, у тому числі, але не виключно, розроблення на підставі п.7 ч.1 ст.4, абз.1, 2 п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про Фонд державного майна України» та внесення в установленому порядку Кабінету Міністрів України проекту нормативно-правового акта про створен6ня рівних умов для конкуренції виробників та забезпечення рівноправного режиму, що виключає застосування заходів дискримінаційного характеру, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Згідно п.5.5 договору покупець зобов'язаний виконати умови продажу відповідно до протоколу № 3 засідання конкурсної комісії з продажу від 26.10.2009, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 28.10.2009 №1691, а саме: збереження протягом 5 років основного профілю діяльності підприємства: виробництво цементу, піску стандартного та будівельних сумішей; внесення інвестицій у розвиток підприємства протягом 2010 - 2015 років у загальній сумі не менш як 9 470 тис. грн, у тому числі: здійснення протягом 2010-2012 років заходів, спрямованих на підвищення ефективності роботи підприємства (згідно з додатком 2 до цього договору); внесення протягом 2014 - 2015 років додаткових інвестицій у проектування виробництва магнезіального цементуМ-500 (цементу Сореля) та мікромармуру у розмірі не меш як 6200 тис грн; збільшення обсягів виробництва в період з 2010 по 2015 роки, який в натуральному виразі складатиме не менше як 70%; зниження собівартості 1 тонни готової продукції на 15 відсотків (в розрахунку цін на рівні вересня 2009 року без врахування інфляції); забезпечення оснащення нової лабораторії сучасним обладнанням, яке повністю відповідає європейським стандартам ISO-9001; завершення роботи з заміни скла адміністративно-лабораторного корпусу та проведення утеплення фасаду; здійснення заходів, спрямованих на збільшення асортименту та обсягів готової продукції: підготовка робочого проекту реконструкції печі Ш1.2х16 у стендовому корпусі для виробництва паленого вапна та магнезіального цементу; розроблення протягом 2010 -2011 років технічних умов виробництва магнезіального цементу на базі об'єкта приватизації; організація дільниці з виробництва дрібних залізобетонних виробів та малих архітектурних форм; забезпечення створення безпечних умов праці та дотримання санітарних норм і правил протипожежної безпеки згідно з законодавством; здійснення контролю приземних концентрацій вмісту пилу цементного виробництва, азоту діоксину, хрому тривалентного один раз на рік на межі житлової забудови; недопущення звільнення працівників підприємства з ініціативи покупця, за винятком звільнення з підстав, передбачених законодавством; недопущення затримки виплати заробітної плати працівникам підприємства більш як на один місяць; збереження існуючої на момент укладання договору купівлі-продажу кількості робочих місць; забезпечення внесення в 2010 році у фонд оплати праці 1 460,16 тис. грн з подальшим щорічним збільшенням обсягу фонду оплати праці та середньомісячної заробітної плати (згідно з додатком 3 до цього договору); забезпечення утримання прилеглої території у належному санітарному стані; відшкодування витрат державному підприємству, пов'язаних з підготовкою до продажу цілісного майнового комплексу ДП «Харківський дослідний цементний завод»; подальше відчуження та передача в заставу покупцем об'єкта приватизації в період чинності умов цього договору здійснюється за погодженням продавця з забезпеченням переходу до нового власника всіх зобов'язань, невиконаних покупцем на момент такого відчуження, відповідальності за їх невиконання, визначених законодавством та цим договором, прав та обов'язків покупця згідно з законодавством України.

Отже, ці зобов'язання є обов'язковими саме для покупця (ТОВ Фірма «Елавус ЛТД»), а не для продавця (Фонду).

Обов'язки продавця визначені, зокрема, розділом 6 договору.

Виходячи з наведених обставин, за висновками колегії суддів позивач належними та допустимими доказами не довів порушення Фондом умов п. 5.5 договору, що мало б наслідком зобов'язання відповідача розробити проект нормативно-правового акта про створення рівних умов для конкуренції виробників та забезпечення рівноправного режиму, що виключає застосування заходів дискримінаційного характеру та внести його в установленому порядку Кабінету Міністрів України.

В частині вимог про зобов'язання Фонду виконати умови договору шляхом, у тому числі, але не виключно, розроблення та внесення законопроекту, суд першої дійшов вірного висновку, що господарський суд розглядає конкретні позовні вимоги, а не загальне бачення сторони у спорі стосовно того, як мають виконуватись зобов'язання за цим договором.

За змістом ч.ч.3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи, що місцевим господарським судом встановлено самостійні підстави для відмови у задоволенні позов, підстави для задоволення клопотання Фонду про застосування строків позовної давності, відсутні.

Посилання Фонду на відсутність звернень ТОВ Фірма «Елавус ЛТД» з метою врегулювання спору у досудовому порядку суд апеляційної інстанції визнає безпідставними в силу, того що право особи на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб`єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

Посилання апелянта на рішення Господарського суду Харківської області від 23.05.2016 у справі №922/244/16, яке на його думку, підтверджує фактичну обставину щодо неналежного виконання Фондом своїх зобов'язань, передбачених п.4.1 договору колегія суддів не приймає, оскільки в апеляційному порядку перевіряється правильність та законність рішення суду першої інстанції. На час прийняття оскаржуваного рішення від 12.05.2016 рішення у справі №922/244/16 прийнято не було.

При цьому, у вказаному вище рішенні, на яке посилається апелянт, на п.4.1 місцевий господарський суд посилався як на «крім того», тобто як на додаткову обставину.

Посилання ТОВ Фірми «Елавус ЛТД» на те, що судом першої інстанції клопотання про колегіальний розгляд справи було відхилено, а справу розглянуто одноособово, колегія суддів вважає безпідставними у зв'язку з наступним.

Частина 1 ст.4-6 ГПК України, ч.1 ст.15 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлюють, що справи в судах розглядаються суддею одноособово, а у випадках, визначених процесуальним законом, - колегією суддів, а також за участю народних засідателів і присяжних.

Тобто, законодавець визначив можливість призначення колегіального розгляду справи залежно від її категорії і складності.

Враховуючи, що дана справа не відноситься до категорії складних, підстав для її розгляду в суді першої інстанції колегіально немає.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що відхилення судом першої інстанції клопотання про колегіальний розгляд справи не є підставою для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду.

Відтак доводи апелянта колегією суддів відхиляються, оскільки не спростовують висновків суду, наведених вище.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, з огляду на викладене вище, колегія Київського апеляційного господарського суду не вбачає підстав для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 12.05.2016 у даній справі, оскільки воно відповідає нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Елавус ЛТД» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 12.05.2016 у справі №910/3350/16 - без змін.

2. Матеріали справи №910/3350/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Дану постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя В.І. Рябуха

Судді Н.Ф. Калатай

Л.М. Ропій