КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" липня 2016 р. Справа№ 910/31573/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Дідиченко М.А.

Руденко М.А.

за участю представників:

від позивача - Гаркавенко С.В., довіреність №91/2015/11/11-3 від 11.11.2015;

від відповідача - Острова В.В., довіреність №47-1 від 04.01.2016,

розглянувши апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Київенерго" на рішення господарського суду міста Києва від 08.02.2016 у справі №910/31573/15 (суддя Лиськов М.О.) за позовом публічного акціонерного товариства "Київенерго" до Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва про стягнення 40 624, 12 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Київенерго" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва про стягнення 40 624, 12 грн., з яких: 22 680,23 грн. - основна заборгованість, 16 251,91 грн. - інфляційні та 1 691,98 грн. - 3% річних.

Рішенням господарського суду міста Києва від 08.02.2016 у справі №910/31573/15 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю, у зв'язку з тим, що враховуючи зміни до Закону України "Про житлово-комунальні послуги" внесені Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії" № 1198-VII підприємство відповідача не є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та позбавлено на законодавчому рівні здійснювати будь-які нарахування за комунальні послуги (включаючи теплопостачання).

Також, суд дійшов висновку про те, що підприємство відповідача не є балансоутримувачем житлового та нежитлового фонду, а отже втратило підстави виступати стороною в договорі та відповідно здійснювати оплати за ним.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 08.02.2016 у справі №910/31573/15 скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що прийняття вищезазначеного Закону не звільняє відповідача від виконання обов'язків за договором.

Представник апелянта - позивача у справі в судовому засіданні 04.07.2016 підтримав вимоги за апеляційною скаргою.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - скасуванню, з прийняттям нового про - задоволення позову, з наступних підстав.

Між позивачем (надалі - Енергопостачальна організація) та відповідачем (далі по тексту - Абонент) 01.11.2000 р. було укладено договір №1210024 на постачання теплової енергії у гарячій воді.

Відповідно до п. 1.1 договору його предметом є постачання, користування та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої теплової енергії у гарячій воді.

Згідно пункту 2.2.1 договору Енергопостачальна організація зобов'язується постачати теплову енергію у вигляді гарячої води на потреби: опалення та вентиляцію - в період опалювального сезону; гарячого водопостачання - протягом року; в кількості та в обсягах згідно з Додатком №1 до цього Договору.

Абонент відповідно до пункту 2.3.1 договору зобов'язується додержуватися кількості споживання теплової енергії по кожному параметру в обсягах, які визначені у Додатку №1 до Договору, не допускаючи їх перевищення, та своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії.

Відповідно до п. 2 Додатку 4 до договору, абонент до початку розрахункового періоду (місяця) сплачує вартість, заявленої у договорі кількості теплової енергії на розрахунковий період, з урахуванням сальдо розрахунків на початок місяця.

Згідно п. 5 Додатку 4 до договору абонент зобов'язаний щомісячно з 12 по 15 число самостійно отримувати у районному відділі теплозбуту табуляграму фактичного споживання теплової енергії за звітний період, акт звірки на початок розрахункового періоду (один примірник оформленого акту звірки повертає у РВТ), та рахунок, куди включені вартість теплової енергії на поточний місяць з урахуванням остаточного сальдо розрахунків на початок розрахункового періоду.

З Додатку № 8 до договору (Довідка по будинках (спорудах) Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва) вбачається, що опалення і гаряче водопостачання будинку за адресою: м. Київ, вул. Кибальчича, 13б здійснюється від теплових мереж публічного акціонерного товариства "Київенерго".

Позивачем на виконання умов договору було поставлено відповідачу теплову енергію до будинку за адресою: м. Київ, вул. Кибальчича, 13б.

Обставини з постачання позивачем відповідачу теплової енергії за період з 01.10.2013 по 01.01.2015 підтверджуються долученими позивачем до позовної заяви обліковими картками (табуляграмами).

Відповідачем зобов'язання з оплати отриманої теплової енергії виконувались неналежним чином у зв'язку з чим за період з 01.10.2013 по 01.01.2015 утворився борг на загальну суму 22 680,23 грн.

Враховуючи нездійснення відповідачем оплати за використану теплову енергію позивач звернувся з даним позовом до суду.

Судом першої інстанції у задоволенні позову відмовлено у зв'язку з тим, що враховуючи зміни до Закону України "Про житлово-комунальні послуги" внесені Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії" № 1198-VII підприємство відповідача не є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та позбавлено на законодавчому рівні здійснювати будь-які нарахування за комунальні послуги (включаючи теплопостачання).

Також, суд дійшов висновку про те, що підприємство відповідача не є балансоутримувачем житлового та нежитлового фонду, а отже втратило підстави виступати стороною в договорі та відповідно здійснювати оплати за ним.

Проте, колегія суддів вважає зазначені висновки суду першої інстанції необґрунтованими, з огляду на наступне.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення прав та обов'язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається. Предметом договору енергопостачання є окремі види енергії з найменуванням, передбаченим у державних стандартах або технічних умовах.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Факт наявності заявленого до стягнення боргу станом на день подачі позову до суду підтверджується матеріалами справи, та не спростовується відповідачем.

При цьому, доводи відповідача про відсутність заборгованості у зв'язку з її оплатою не знайшли свого підтвердження матеріалами справи.

Так, позивачем при розрахунку суми заборгованості було враховано всі здійсненні відповідачем за спірний період проплати, а тому заперечення Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва в наведеній частині колегією суддів не приймаються.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Висновки суду першої інстанції про те, що підприємство відповідача втратило статус виконавця послуг з постачання теплової енергії у зв'язку набранням чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії" не можуть бути підставою для звільнення відповідача від обов'язку оплати коштів за договором, оскільки такий обов'язок згідно умов договору покладено саме на Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва, а отже спірна заборгованість є заборгованістю лише відповідача.

Внесені законодавчі зміни розповсюджуються на правовідносини, які виникають (оформлюються певними правочинами) після набрання чинності вказаними змінами. Наведений Закон не передбачає автоматичного припинення укладених раніше договорів.

Отже, наведені зміни не припиняють правовідносин за договором, на підставі якого заявлено позов.

Аналогічної позиції про те, що втрата статусу виконавця послуг з постачання теплової енергії у зв'язку набранням чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії" не звільняє сторону від обов'язку оплати коштів за договором дотримується також і Вищий господарський суд України у постанові від 16.12.2015 у справі № 910/14306/15.

Щодо зміни балансоутримувача будинку за адресою: м. Київ, вул. Кибальчича, 13б, як підстави відмови суду першої інстанції у задоволенні позову, слід зазначити наступне.

Розпорядженням Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 17.06.2013 № 335 закріплено з 02.09.2013 на праві господарського відання за Комунальним підприємством "Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва" об'єкти житлового та нежитлового фонду територіальної громади міста Києва, переданого до сфери управління Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації та елементи зовнішнього благоустрою згідно з додатками № 1, 2, 3.

Відповідно до Додатку № 2 до вказаного Розпорядження до переліку нежитлового фонду територіальної громади міста Києва, переданого до сфери управління Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, входить будинок за адресою: м. Київ, вул. Кибальчича, 13б.

За актом прийняття-передачі основних засобів Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва передало, а Комунальне підприємство "Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва" прийняло на баланс, зокрема, будинок за адресою: м. Київ, вул. Кибальчича, 13б.

Враховуючи наведену обставину, суд першої інстанції, встановивши, що позивачем було здійснено нарахування заборгованості відповідачу за період коли вже Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва не було балансоутримувачем вказаної будівлі, дійшов висновку про необґрунтованість позову до відповідача у справі.

Разом з тим, судом не було враховано наступного.

Відповідно до рішення Київської міської ради № 823/1687 від 23 липня 2015 (яке є чинним на час прийняття даної постанови) Комунальне підприємство "Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва" припинено шляхом приєднання до Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва.

Крім цього, вказаним рішенням встановлено, що Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва є правонаступником усіх прав, обов'язків та майна Комунального підприємства "Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва".

Отже, підприємство, за яким було закріплено на праві господарського відання, зокрема, будівлю за адресою м. Київ, вул. Кибальчича, 13б, було припинено, а відповідач, в свою чергу, став його правонаступником.

Враховуючи наведене, позивач обґрунтовано вимагає стягнення заборгованості за договором за період з 01.10.2013 по 01.01.2015 саме з відповідача, який є правонаступником Комунального підприємства "Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва".

Крім цього, слід також зазначити, що згідно положень ст. 513 та 521 Цивільного кодексу України правочин про заміну сторони у зобов'язанні має бути вчинено у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання.

У даному випадку, наведених вимог виконано не було та відповідного правочину щодо заміни сторони за договором №1210024 від 01.11.2000 р. з Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва на Комунальне підприємство "Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва" укладено не було.

При цьому, також слід зазначити, що п. 9.4 договору передбачено обов'язкове погодження заміни однієї сторони договору з іншою стороною.

Відповідно до ст. 520 Цивільного кодексу України боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Позивач такої згоди не надавав.

Отже, сторона відповідача по договору замінена не була.

Передача будинку за адресою: м. Київ, вул. Кибальчича, 13б на баланс Комунального підприємства "Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва" жодним чином не може бути підставою також для висновку щодо виникнення правонаступництва.

З огляду на вищевикладене, висновки суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову з підстав не перебування на балансі відповідача будівлі за адресою м. Київ, вул. Кибальчича, 13б, є необґрунтованими.

З приводу листування сторін щодо припинення дії договору, слід зазначити наступне.

Листом від 19.05.2015 № 47-1585 відповідач просив позивача припинити з 15.04.2015 дію, зокрема, договору №1210024 від 01.11.2000 р.

При цьому, вказаний лист, яким відповідач просить припинити дію вказаного договору саме з 15.04.2015, а не з дати коли за Комунальним підприємством "Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва" було закріплено на праві господарського відання будинок за адресою: м. Київ, вул. Кибальчича, 13б. (02.09.2013) є додатковим доказом отримання відповідачем у спірному періоді теплової енергії від позивача.

Позивач, в свою чергу, листом від 28.08.2015 №029/53/1/10292 надав згоду на припинення договорів, проте з іншої, ніж була запропонована відповідачем, дати, а саме з 01.09.2015 р.

Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України).

Згідно п. 8.2 договору він припиняє свою дію, зокрема, за взаємною згодою сторін.

Враховуючи те, що сторони не досягли згоди щодо дати припинення дії договору, підстави для того щоб вважати, що договір припинив свою дію саме з 01.09.2015 (як зазначає позивач) відсутні.

В свою чергу, відповідачем доказів того, що позивачем було здійснено нарахування за теплову енергію у період коли договір припинив свою дію, до суду не надано.

З огляду на викладене вище, позивачем обґрунтовано заявлено до стягнення з відповідача заборгованість за договором в сумі 22 680,23 грн. за період з 01.10.2013 по 01.01.2015.

За наведених обставин, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 22 680,23 грн. підлягають задоволенню.

Також, окрім суми основної заборгованості позивачем заявлено до стягнення 3% річних в суми 1 691,98 грн. та інфляційних в сумі 16 251,91 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачена вказаною статтею сплата суми боргу за грошовим зобов'язанням з урахуванням встановленого індексу інфляції, а так само трьох процентів річних від простроченої суми, здійснюється незалежно від наявності відповідного положення в договорі.

З урахуванням того, що відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання за договором, колегія суддів погоджується з розрахунком позивача та задовольняє вказані вимоги у повному обсязі.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Перевіривши у відповідності до частини 2 статті 99 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів дійшла висновку про те, що господарським судом не було всебічно, повно та об'єктивно розглянуто в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, що призвело до невірних висновків в частині відмови у задоволенні позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 103 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційна інстанція має право скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - скасуванню, з прийняттям нового рішення - про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Київенерго" на рішення господарського суду міста Києва від 08.02.2016 у справі №910/31573/15 за позовом публічного акціонерного товариства "Київенерго" до Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва про стягнення 40 624, 12 грн. задовольнити повністю.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 08.02.2016 у справі №910/31573/15 про відмову у задоволенні позову скасувати.

3. Прийняти нове рішення по справі №910/31573/15, яким позов публічного акціонерного товариства "Київенерго" до Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва про стягнення 40 624, 12 грн. задовольнити повністю.

Стягнути з Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва (м. Київ, вул. Челябінська, б. 9-Г, код за ) на користь публічного акціонерного товариства "Київенерго" (м. Київ, пл. І. Франка, б. 5, код за ) заборгованість в сумі 22 680 грн. 23 коп., три відсотки річних в сумі 1 691 грн. 98 коп., інфляційні в сумі 16 251 грн. 91 коп. та судовий збір в сумі 1 218 грн. 00 коп.

4. Стягнути з Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва (м. Київ, вул. Челябінська, б. 9-Г, код за ) на користь публічного акціонерного товариства "Київенерго" (м. Київ, пл. І. Франка, б. 5, код за ) судовий збір за розгляд апеляційної скарги у сумі 1 339 грн. 80 коп.

5. Доручити господарському суду міста Києва видати відповідні накази.

6. Матеріали справи №910/31573/15 повернути до господарського суду міста Києва.

7. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановленому Господарським процесуальним кодексом України порядку та строки.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Дідиченко

М.А. Руденко