КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" липня 2016 р. Справа№ 910/2421/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коршун Н.М.

суддів: Дикунської С.Я.

Алданової С.О.

за участю представників:

Від позивача: Пасацький Ю.О.- представник за довіреністю.

Від відповідача: Коновалов О.С.- представник за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства "Банк Національний кредит" Паламарчука Віталія Віталійовича

на рішення Господарського суду міста Києва від 22.03.2016 року

у справі № 910/2421/16 (суддя: Комарова О.С.)

за позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних

осіб на здійснення ліквідації Публічного

Акціонерного Товариства "Банк Національний кредит"

Паламарчука Віталія Віталійовича

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВГФ 2014"

про зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства "Банк Національний кредит" Паламарчук Віталій Віталійович звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВГФ 2014" про зобов'язання повернути грошові кошти у розмірі 41 780,82 грн., одержані за договором про депозитний вклад "Стандартний" № DU1239/2014-1 від 26.06.2014 року, внаслідок незастосування зниженої відсоткової ставки за дострокове повернення депозиту.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що позивачем на виконання п. 3.7 Депозитного договору № DU1239/2014-1 від 26.06.2014 року (з урахуванням договору про внесення змін від 29.04.2015 року), були повернуті відповідачу депозитні грошові кошти у розмірі 250 000,00 грн., а також нараховані проценти у розмірі 41 780,82 грн., однак, в подальшому уповноваженою особою фонду гарантування вкладів фізичних осіб було здійснено перевірку спірного договору та виявлено, що він є нікчемний у зв'язку із незастосуванням перерахунку нарахованих процентів за зниженою відсотковою ставкою, у зв'язку з чим банк відмовився від власних майнових прав, що потягло за собою виплату відповідачеві грошових коштів в розмірі 41 780,82 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.03.2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт, посилається на ті самі підстави, що й у позовній заяві.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він проти її вимог заперечує та просить суд залишити без задоволення.

Розглянувши доводи апеляційної скарги та відзиву, дослідивши зібрані у справі докази та заслухавши пояснення представників сторін, судова колегія встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 26.06.2014 року між Публічним акціонерним товариством "Банк національний кредит" (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ВГФ 2014" (вкладник) було укладено договір про депозитний вклад "Стандартний" строком на 12 місяців + 1 день (367 днів) в національній валюті (без капіталізації процентів) № DU1239/2014-1 (надалі - "Договір"), за умовами якого, вкладник передає, а банк приймає на депозитний рахунок № 6005 в ПАТ "Банк національний кредит", МФО 320702, грошові кошти в сумі 250 000,00 грн. в національній валюті, на умовах цього договору.

Відповідно до п. 2.2 депозит розміщується на строк з 26.06.2014 року по 27.06.2015 року включно.

У п. 2.3 Договору визначено, що банк сплачує вкладнику процентну ставку за користування депозитом у розмірі 22.00% річних.

За змістом п. 3.7 Договору вкладник має право звернутися з проханням про дострокове розірвання договору і повернення суми депозиту в робочий день протягом операційного часу, письмово попередивши про це банк за 10 робочих днів до бажаної дати повернення суми депозиту та нарахованих процентів, шляхом подання заяви про дострокове розірвання договору. Датою розірвання договору вважається дата повернення суми депозиту та нарахованих процентів вкладнику. Банк повертає суму депозиту та нарахованих процентів протягом 10 днів з дня подання вкладником заяви про дострокове розірвання дії договору шляхом перерахування відповідної суми коштів на рахунок вкладнику № 6001 в Банку. У випадку розірвання цього договору з ініціативи вкладника, проценти нараховуються та сплачуються за ставкою у розмірі 2,0% процента річних за весь період знаходження коштів на депозитному рахунку.

Встановлено, що 27.06.2014 року між Публічним акціонерним товариством "Банк національний кредит" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ВГФ 2014" було укладено Договір про внесення змін №1 (надалі - Договір про внесення змін) до Депозитного договору, яким було змінено п.3.7. Депозитного договору та викладено в наступній редакції:

" 3.7. Вкладник має право після припинення дії Договору застави майнових прав №04-1280/1-1 від 27.06.2014р. звернутися з проханням про дострокове розірвання Договору і повернення суми Депозиту в робочий день протягом операційного часу, письмово попередивши про це Банк за 10 (десять) робочих днів до бажаної дати повернення суми Депозиту та нарахованих процентів, шляхом подання відповідної заяви про дострокове розірвання дії Договору. Датою розірвання Договору вважається дата повернення суми Депозиту та нарахованих процентів Вкладнику.

Після припинення дії Договору застави майнових прав №04-1280/1-1 (вимоги отримання грошових коштів, що розміщені на вкладному (депозитному) рахунку) від 27.06.2014р. Банк повертає суму Депозиту та нарахованих процентів протягом 10 (десяти) днів з дня подання Вкладником заяви про дострокове розірвання Договору шляхом перерахування відповідної суми коштів на рахунок Вкладника".

Матеріали справи свідчать про те, що відповідач звернувся до позивача з заявою від 20.04.2015 року, в якій просив достроково розірвати депозитні договори, включаючи спірний договір № DU1239/2014-1 від 26.06.2014 року.

На підставі вищезазначеної заяви відповідача Банком були повернуті відповідачу грошові кошти у розмірі 250 000,00 грн., а також нараховані проценти у розмірі 41 780,82 грн., що підтверджується банківською випискою з рахунку позивача за період з 26.08.2015 року по 14.12.2015 року.

У зв'язку з віднесенням Банку, Постановою правління НБУ від 05.06.2015 року №358 до категорії неплатоспроможних, та запровадження у Банку тимчасової адміністрації з 08.06.2015 року, а також наступним початком ліквідаційної процедури Банку згідно постанови Правління НБУ від 28.08.2015 року №563, уповноваженою особою фонду гарантування вкладів фізичних осіб здійснено перевірку договору про внесення змін від 29.04.2015 року до депозитного договору та виявлено, що вказаний договір про внесення змін є нікчемним згідно п.1 ч.3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Спір у даній справі виник внаслідок того, що на думку позивача, оскільки договір про внесення змін від 27.06.2014 року є нікчемним, здійснена виплата відповідачу нарахованих відсотків за депозитним договором є безпідставною, на підставі чого позивач просить суд зобов'язати відповідача повернути отримані грошові кошти у розмірі 41 780,82 грн., як такі, що отримані без достатніх правових підстав.

За приписами ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Частиною 1 статті 1061 ЦК України передбачено, що банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

Відповідно до ч. 3 ст. 1068 ЦК України Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

За приписами ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Нормами п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

З матеріалів справи вбачається, що згідно Договору про внесення змін до депозитного договору від 29.04.2015 року сторонами на власний розсуд було змінено пункт 3.7 Договору, в тому числі, в частині застосування зниженої відсоткової ставки у випадку його розірвання за ініціативою вкладника.

Тобто, станом на момент внесення сторонами змін до Депозитного договору на підставі Договору про внесення змін від 29.04.2015 року положення про можливість застосування зниженої відсоткової ставки за погодженням сторін були виключені із умов Договору.

При цьому, Договір про внесення змін №1 до депозитного договору від 29.04.2015 року на момент розгляду справи по суті є чинним, а докази оскарження його в судовому порядку в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не доведено існування підстав для застосування зниженої відсоткової ставки як наслідку розірвання Договору з ініціативи вкладника, а також підстав зобов'язання відповідача повернути грошові кошти у розмірі 41 780,82 грн.

Аналогічної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові № 910/1335/16 від 31.05.2016 року.

Враховуючи встановлене вище, судова колегія приходить до висновку про те, що Банком на вимогу відповідача, у відповідності до положень договору та вимог норм законодавства достроково розірвано депозитний договір та виплачено відповідачу суму депозиту та нараховані відсотки за користування депозитом за час фактичного розміщення вкладу.

Стосовно посилань апелянта на нікчемність Договору про внесення змін від 29.04.2015 року до депозитного договору та залишенням без змін абзацу третього п.3.7 депозитного договору після підписання договору про внесення змін від 29.04.2015 року до депозитного договору, колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності до положень ч.2 та п.1 ч.3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті. Правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, зокрема з такої підстави, як факт безоплатного здійснення банком відчуження майна, прийняття на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмови від власних майнових вимог.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.06.2015 року №114, прийнятого на підставі постанови Правління НБУ від 05.06.2015 року №358, у Банку з 08.06.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та розпочато процедуру виведення Банку з ринку.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 28.08.2015 року №159, прийнятого на підставі постанови правління НБУ від 28.08.2015 року №563 припинено з 31.08.2015 року здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "Банк національний кредит" та розпочато процедуру ліквідації Банку з 31.08.2015 року.

Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, в тому числі, якщо банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог (п. 2 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

Листом № 04-08/2725 від 03.12.2015 року Банк повідомив відповідача, що договір про внесення змін від 29.04.2015 року до депозитного договору є нікчемним на підставі п.1 ч.3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", оскільки у зв'язку з незастосуванням Банком перерахунку процентів за зниженою ставкою, Банк відмовився від власних майнових вимог.

Встановлено, що договір про внесення змін містить умову про викладення вказаного пункту у новій редакції повністю, а саме без застережень щодо залишення в силі третього абзацу цього пункту попередньої редакції.

В силу ст. 215 ЦК України нікчемним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом.

Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Таким чином, виклавши п.3.7 у новій редакції, сторони дійшли згоди про відсутність у депозитному договорі умови щодо виплати відсотків за депозитним договором за зменшеною ставкою у разі дострокового розірвання договору.

Отже, виплата Банком відсотків за користування депозитом з розрахунку 20% річних є належним виконанням Банком своїх зобов'язань за депозитним договором,і не може вважатись відмовою Банку від власних майнових вимог, відповідно відсутні підстави вважати додаткову угоду від 29.04.2015 нікчемною.

Не заслуговують на увагу доводи апелянта стосовно дії третього абзацу п. 3.7. договору, оскільки у договорі про внесення змін від 29.04.2015 року до договору про депозитний вклад сторони визначили викласти пункт 3.7. договору в іншій редакції, а не його частину.

Згідно зі ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 2 ст. 34 ГПК України передбачено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Апелянтом належними та допустимими доказами не спростовані встановлені вище обставини.

Враховуючи зазначене вище, судова колегія вважає, що місцевим господарським судом повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи та надано їм належну правову оцінку, рішення місцевого господарського суду, яким у позові відмовлено, відповідає чинному законодавству та матеріалам справи; колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 99, 103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства "Банк Національний кредит" Паламарчука Віталія Віталійовича на рішення Господарського суду м. Києва від 22.03.2016 року залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 22.03.2016 року у справі № № 910/2421/16 - без змін.

3. Матеріали справи № 910/2421/16 повернути до Господарського суду м. Києва.

Постанова може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Н.М. Коршун

Судді С.Я. Дикунська

С.О. Алданова