Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "21" червня 2016 р. Справа № 906/490/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Давидюка В.К.

за участю представників сторін:

від позивача: Адоміч М.І. - дов. №107 від 25.01.2016

від відповідача: Бодрягов В.С. - дов. №1/16 від 22.02.2016

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Селянського товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-наукове племінне господарство по розведенню свиней - агрофірма "Маяк" (м. Полонне, Хмельницька область)

до Приватного акціонерного товариства "Кремнянський крохмальний завод" (с. Кремне, Лугинський район, Житомирська область)

про стягнення 1742236,92 грн.

Позивач звернувся до господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з відповідача на свою користь 1742236,92 грн. заборгованості за поставлений товар згідно договору купівлі-продажу №17/12-29 від 18.12.15р., з яких 1627652,00 грн. - сума основного боргу, 12629,87 грн. - пеня, 83010,25 грн. - інфляційні та 18944,80 грн. - 3% річних.

До початку розгляду справи, 21.06.2016 від представника відповідача через діловодну службу надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач суму заборгованості визнає, однак у зв'язку зі скрутним фінансовим становищем підприємства просить суд зменшити розмір пені.

Представник позивача в судовому засіданні подав заяву про зменшення розміру позовних вимог від 21.06.16 в частині стягнення пені, в якій просить стягнути з відповідача 124,52 грн. пені. В решті позовні вимоги залишаються незмінними. Також надав розрахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат із зазначеними періодами їх нарахування.

Суд у відповідності до ст. 22 ГПК України приймає до розгляду заяву про зменшення розміру позовних вимог.

Представник відповідача в засіданні суду позовні вимоги визнав.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

18.12.2015 між сторонами був укладений договір купівлі-продажу №17/12-29 (а.с.12-15), відповідно до умов якого позивач (продавець) зобов'язується поставити і передати у власність, а відповідач (покупець) прийняти і оплатити товар (кукурудзу українського походження, 2015 року врожаю згідно ДСТУ 4525-2006) насипом на умовах, передбачених даним договором (п. 1.1 договору).

Згідно з пунктами 2.1 та 3.1 договору, кількість товару, ціна на товар вказуються у Специфікаціях до даного договору, які є його невід'ємними частинами.

Товар поставляється окремими партіями у відповідності до Специфікацій до договору (п. 4.2 договору).

Пунктом 5.1 договору сторони визначили, що покупець здійснює 100% оплату, шляхом перерахування коштів на банківський рахунок продавця у відповідності до реквізитів, зазначених у рахунку продавця, протягом трьох банківських днів після отримання товару на складську квитанцію продавця.

Оплата вважається здійсненою в момент списання коштів з банківського рахунку покупця (п. 5.2 договору).

На виконання умов даного договору, позивач поставив, а відповідач прийняв передбачений договором товар на загальну суму 1827652,00 грн., що підтверджується товарними накладними, податковими накладними та довіреністю №37/1 від 21.12.15р. (а.с.16-26).

Проте, відповідач свої зобов'язання щодо своєчасної оплати вартості товару виконав частково, сплативши позивачеві 200000,00 грн., про що свідчить банківська виписка від 25.12.15р. (а.с.47).

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст. 509 ЦК України).

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

25.01.16р. та 16.02.16р. позивач направив відповідачеві письмові претензії з вимогою сплатити суму боргу (а.с.48-50, 53-54).

Відповідач у відповіді на претензію суму боргу визнав, однак заборгованість не погасив (а.с.52).

Таким чином, станом на день звернення з позовом до суду та на день розгляду справи в суді за відповідачем рахується заборгованість перед позивачем за поставлений товар в сумі 1627652,00 грн. (1827652,00 грн. - 200000,00 грн.), яку позивач і просить суд стягнути в позовній заяві.

Суд приходить до висновку про задоволення позову в цій частині, з огляду на наступне.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Правовідносини між сторонами у справі виникли на підставі договору купівлі-продажу №17/12-29 від 18.12.15р.

Частиною 1 ст.193 ГК України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Такі ж положення містить ст.526 ЦК України.

Згідно ч.2 ст.193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання.

Як передбачено статтею 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму

Згідно ч.1 і ч.2 ст.692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, відповідач не виконав передбаченого договором зобов'язання щодо сплати вартості отриманого товару в повному обсязі та у встановлений договором строк.

Тому, з врахуванням наведеного вище, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 1627652,00 грн. основного боргу суд вважає обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 18944,80 грн. 3% річних, 83010,25 грн. інфляційних та 124,52 грн. пені (згідно заяви про зменшення розміру позовних вимог).

Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування позивачем до стягнення з відповідача 18944,80 грн. 3% річних та інфляційні в розмірі 83010,25 грн. проведено згідно вимог чинного законодавства, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст.610, п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання, що включає його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (штрафу, пені).

Згідно п.6.1 договору, у випадку, якщо покупець здійснить оплату пізніше строків, передбачених п. 5.1 договору, покупець сплачує продавцю пеню в розмірі 0,02% загальної суми вартості товару, обумовленої п.3.2 даного договору, за кожний день прострочення платежу.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (ч.1 ст. 549 ЦК України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК України).

Перевіривши розрахунок вказаного зобов'язання, враховуючи межі заявлених позовних вимог (згідно заяви про зменшення розміру позовних вимог), суд вважає, що пеня в розмірі 124,52 грн. підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідач позов щодо підстав та предмету не оспорив, доказів сплати боргу суду не надав, в судовому засіданні позов визнав.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 1627652,00 грн. основного боргу, 18944,80 грн. 3% річних, 83010,25 грн. інфляційних та 124,52 грн. пені обґрунтовані, заявлені у відповідності до вимог чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, які є в матеріалах справи та підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору у відповідності до ст. 49 ГПК України покладаються на відповідача у сумі 25944,11 грн.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Кремнянський крохмальний завод", 11334, Житомирська область, Лугинський район, с. Кремне, вул. Центральна, 90,

на користь Селянського товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-наукове племінне господарство по розведенню свиней - агрофірма "Маяк", 30500, Хмельницька область, м. Полонне, вул. Лесі Українки, 184,

- 1627652,00 грн. - основного боргу;

- 83010,25 грн. - інфляційних;

- 18944,80 грн. - 3% річних;

- 124,52 грн. - пені;

- 25944,11 грн. - витрат, пов'язаних зі сплатою судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Давидюк В.К.

Віддрукувати:

1 - в справу

2,3 - сторонам