Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================
РІШЕННЯ

Іменем України

від 21 червня 2016 року у справі №927/1327/15

Господарським судом Чернігівської області у складі судді Оленич Т.Г. розглянуто у відкритому судовому засіданні справу №927/1327/15

за позовом: Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», вул.Набережна Перемоги, 50, м. Дніпропетровськ, 49094; адреса для листування: вул.Серьожнікова, 6, м. Чернігів, 14006

до відповідача: фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1

про стягнення 530698грн.73коп.

у присутності представників сторін:

від позивача: Рожка С.М. - начальника відділу філії, довір.пост. №385-О від 29.01.2014

від відповідача: ОСОБА_3 (довір. пост. від 04.12.2012, зареєстрована в реєстрі за №2302) - (після оголошеної в судовому засіданні перерви до 21.06.2016 - не з'явився).

Рішення приймається після перерв, оголошених в судовому засіданні на підставі ч.3 ст.77 Господарського процесуального кодексу України з 08.06.2016 по 15.06.2016 та з 15.06.2016 по 21.06.2016.

В судовому засіданні, яке відбулось 21.06.2016, на підставі ч.2 ст.85 Господарського процесуального кодексу України проголошені вступна та резолютивна частини рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Позивачем подано позов про стягнення з відповідача 530698грн.73коп. безпідставно набутих грошових коштів.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ним добровільно перераховано відповідачу на рахунок, відкритий в «Приватбанку», грошові кошти в сумі 530698грн.73коп., які підлягали сплаті на виконання рішення Господарського суду Чернігівської області від 21.12.2011 по справі №5028/7/60/2011, а також таку ж суму грошових коштів відповідачем отримано в ході примусового виконання вищезазначеного рішення суду органами державної виконавчої служби. Саме з підстав подвійного отримання відповідачем коштів, позивач вважає, що відповідачем безпідставно отримано 530698грн.73коп., які мають бути повернути позивачу.

Відповідач у відзиві на позов (т.1, а.с.152-154) проти позову заперечує, стверджуючи, що в постанові Київського апеляційного господарського суду від 04.06.2013 по справі №5028/7/60/2011 встановлено, що грошові кошти в сумі 530698грн.73коп. позивачем ні 17.10.2012, ні пізніше на рахунок відповідача не перераховувались. З таких підстав відповідач вважає позовні вимоги необгрунтованими.

Клопотання представників сторін про відмову від здійснення фіксації судового засідання технічними засобами судом задоволені. Засідання господарського суду по розгляду даної справи проведено без фіксації технічними засобами. Судовий процес відображено у протоколі судового засідання.

В ході розгляду справи по суті позивачем підтримане раніш подану заяву про залучення до участі у справі Національного банку України в особі Управлння НБУ в Чернігівській області, як 3-ю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача. Клопотання мотивовано тим, що Національний банк України відповідно до чинного законодавства здійснює регулювання та банківський нагляд, а тому, на думку позивача, рішення по даній справі може вплинути на права НБУ, як регулятора банківської діяльності щодо ПАТ КБ «Приватбанк». Крім того, позивач в обгрунтування даної заяви зазначає, що Управлінням НБУ в Чернігівської області проведено перевірку з питань відмови в обслуговуванні рахунку, в ході якої встановлено зарахування коштів на поточний рахунок відповідача, в зв'язку з чим, за твердженням позивача, участь Управління НБУ в Чернігівській області є необхідним для отримання пояснень та додаткових доказів.

Представник відповідача проти поданої заяви заперечував, пояснюючи, що рішення по даній справі між двома суб'єктами господарювання не може вплинути на права або обов'язки Національного банку України щодо однієї із сторін спору.

Вислухавши пояснення та доводи представників сторін, суд приходить до висновку про відсутність підстав для залучення до участі у справі Національного банку України як 3-ю особу, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача з огляду на таке.

Відповідно до ст.27 Господарського процесуального кодексу України суд може за клопотанням сторін до прийняття рішення залучити до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї із сторін.

Виходячи із змісту вказаної норми можна дійти висновку, що особа, щодо якої стороною заявлено клопотання про залучення до участі у справі як третьої особи без самостійних вимог, має знаходитися з однією зі сторін у матеріальних правовідносинах, які в результаті прийняття судом рішення у справі зазнають певних змін, тобто у цієї особи має існувати певний юридичний інтерес до даної справи. При цьому такий юридичний інтерес полягає у тому, що у зв'язку з прийняттям судового рішення по даній справі третю особу буде наділено новими правами чи покладено на неї нові обов'язки, або змінено її наявні права та/або обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків в майбутньому. Відповідна правова позиція викладена у п.1.6. Постанови Вищого господарського суду України від 26.12.11р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції».

Позивач, заявляючи про залучення до участі у справі Національного банку України в особі Управління НБУ в Чернігівській області, не довів суду належними та допустимими доказами, що за наслідками прийняття судом рішення у даній справі у Національного банку України відбудеться зміна прав або обов'язків у відносинах з ПАТ КБ «Приватбанк».

Твердження позивача про проведення Управлінням НБУ в Чернігівській області перевірки стосовно певних питань банківського обслуговування та необхідності витребування від цього управління додаткових пояснень та доказів судом до уваги не приймаються, оскільки зазначена обставина не є підставою для залучення до участі в даній справі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору.

З огляду на вищевикладене, суд не знаходить підстав для залучення до участі у справі Національного банку України в особі його територіального управління в Чернігівській області, як третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.

Позивачем подано заяву про призначення судової економічної експертизи для підтвердження факту перерахування банком грошових коштів в сумі 530698грн.73коп. зі свого рахунку на рахунок відповідача.

Представник відповідача проти призначення судової експертизи заперечував, стверджуючи, що позивач таким чином намагається спростувати висновки судів, викладених у попередніх рішеннях у справах зі спорів між цими ж сторонами щодо спірної суми.

Заява позивача судом відхилена з огляду на таке.

Відповідно до ст.41 Господарського процесуального кодексу України господарський суд призначає судову експертизу для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань. Судова експертиза за своєю суттю є дослідженням експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні суду. Водночас судова експертиза має призначатися лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмету доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Відповідна правова позиція викладена у п.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 №4 «Про деякі питання практики призначення судової експертизи». Приймаючи до уваги, що для встановлення фактичних даних, які входять до предмету доказування у даній справі, на підставі наданих сторонами доказів, не потребуються спеціальні знання, тому суд не знаходить підстав для призначення судової економічної експертизи.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши в ході розгляду справи по суті пояснення та доводи представників сторін, оглянувши в судовому засіданні оригінали документів, з'ясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору, перевіривши їх доказами, суд ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 21.12.2011 у справі №7/60 (в подальшому справі присвоєно номер 5028/7/60/2011) за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до відповідачів: 1. фізичної-особи підприємця ОСОБА_4 та 2. Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про визнання договору від 29.06.2009 припиненим, визнання права передавати приміщення в оренду, зобов'язання прийняти в оренду приміщення за договором від 05.03.2008 та підписати акти приймання-здачі приміщення, про стягнення 573557,94грн. збитків (неотриманого прибутку), позовні вимоги задоволено частково та стягнуто з ПАТ «КБ «Приватбанк» на користь ФОП ОСОБА_1 520199,10грн. збитків (неотриманого прибутку), 1486,71грн. державного мита, 71,35грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду у судах, 7430,57грн. судового збору, 1511грн. витрат на послуги адвоката.

Загальна сума грошових коштів, присуджених вищевказаним рішенням до стягнення з Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 становить 530698грн.73коп.

Рішення Господарського суду Чернігівської області від 21.12.2011 у справі №5028/7/60/2011 набрало законної сили 27 березня 2012 року.

01 жовтня 2012 року державним виконавцем Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції на підставі наказу №5028/7/60/2011 від 15.06.2012 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №34523027 з примусового виконання рішення Господарського суду Чернігівської області від 21.12.2011 у справі №5028/7/60/2011 про стягнення з ПАТ «КБ «Приватбанк» на користь ФОП ОСОБА_1 520199,10грн. збитків (неотриманого прибутку), 1486,71грн. державного мита, 71,35грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду у судах, 7430,57грн. судового збору, 1511грн. витрат на послуги адвоката та встановлено строк боржнику для самостійного виконання вимоги виконавчого документа до 08.10.2012, надавши до відділу документи, які підтверджують про перерахування грошових коштів на р/р 0757, МФО 805012 в ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області, код ОКПО 34984523, одержувач - Жовтневий відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської обл. Крім того, попереджено боржника, що у разі ненадання ним документального підтвердження самостійного виконання рішення, буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених Законом України «Про виконавче провадження».

ПАТ КБ «Приватбанк», посилаючись на меморіальний ордер №7502 від 17.10.2012 (т.1, а.с.25) стверджує, що ним в добровільному порядку було виконано рішення Господарського суду Чернігівської області від 21.12.2011 у справі №5028/7/60/2011, шляхом перерахування грошових коштів в сумі 530698грн.73коп. на поточний рахунок ФОП ОСОБА_1 НОМЕР_1, відкритий у Чернігівському РУ ПАТ КБ «Приватбанк», МФО 353586.

У зв'язку з цим, як вбачається з матеріалів справи, ПАТ КБ «Приватбанк» під час провадження виконавчих дій з примусового виконання рішення Господарського суду Чернігівської області від 21.12.2011 у справі №5028/7/60/2011 звертався до Господарського суду Чернігівської області в межах цієї ж справи із заявою про визнання наказу Господарського суду Чернігівської області від 15.06.2012 №5028/7/60/2011, таким, що не підлягає виконанню.

Однак, як вбачається із наявної у справі копії постанови Київського апеляційного господарського суду від 04.06.2013 у справі №5028/7/60/2011 (т.1, а.с.102-105), в задоволенні заяви ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, було відмовлено.

Як свідчать відомості, внесені до Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень (Інформація про виконавче провадження №34523027 станом на 04.05.2016, т.2, а.с.12-21), в межах виконавчого провадження державним виконавцем були вжиті заходи примусового виконання рішення Господарського суду Чернігівської області від 21.12.2011 у справі №5028/7/60/2011.

20 червня 2014 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №34523027 з примусового виконання наказу Господарського суду Чернігівської області від 15.06.2012 №5028/7/60/2011 на підставі п.8 ч.1 ст49 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку зі стягненням на користь стягувача боргу в розмірі 530698грн.73коп. в повному обсязі.

Позивач, стверджуючи, що виконання рішення Господарського суду Чернігівської області від 21.12.2011 у справі №5028/7/60/2011 відбулось у два способи - самим банком в добровільному порядку шляхом перерахування коштів на рахунок відповідача та органами державної виконавчої служби в примусовому порядку, вважає, що з моменту закінчення виконавчого провадження підстава, яка існувала на момент перерахування коштів банком на рахунок відповідача, відпала, в зв'язку з чим відповідач повинен повернути кошти, отримані від банку в жовтні 2012 року, як безпідставно отримані.

Відносини щодо повернення безпідставно набутого майна регулюються главою 83 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.1, 2 ст.1212 цього Кодексу, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Аналіз вказаної норми свідчить, що зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за одночасної наявності таких умов: набуття або збереження майна; набуття або збереження майна за рахунок іншої особи; відсутність правової підстави для набуття або збереження майна. Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 02.10.13 №6-88цс/13.

Відповідно до ст.33 Господарського процесуального кодексу України на сторони у господарському процесі покладений обов'язок доведення тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень.

Виходячи із змісту заявлених позивачем позовних вимог, позивач повинен довести суду наявність обставин та умов, з якими закон пов'язує виникнення у відповідача зобов'язання повернути грошові кошти як безпідставно отримані.

Отже, до кола обставин, які повинен довести суду позивач, входять факти набуття відповідачем грошових коштів в сумі 530698грн.73коп., набуття цих коштів саме за рахунок позивача, а також відсутність правової підстави для набуття цих коштів або припинення такої підстави.

Позивач як на докази отримання відповідачем грошових коштів в сумі 530698грн.73коп. двічі посилається на меморіальний ордер №7502 від 17.10.2012 (т.1, а.с.25) та на постанову від 20.06.2014 про закінчення виконавчого провадження, винесену старшим державним виконавцем Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції (т.1, а.с.21).

Як вбачається із змісту вказаної постанови, при примусовому виконанні наказу Господарського суду Чернігівської області від 15.06.2012 №5028/7/60/2011 про стягнення з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ФОП ОСОБА_1 520199,10грн. збитків (неотриманого прибутку), 1486,71грн. державного мита, 71,35грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду у судах, 7430,57грн. судового збору, 1511грн. витрат на послуги адвоката сума боргу стягнута на користь стягувача в повному обсязі в розмірі 530698грн.73коп., в зв'язку з чим виконавче провадження закінчено.

Отже, матеріалами справи підтверджується факт отримання відповідачем грошових коштів в сумі 530698грн.73коп. внаслідок примусового виконання органами державної виконавчої служби судового рішення, прийнятого Господарським судом Чернігівської області 21.12.2011 у справі №5028/7/60/2011, що також не заперечувалось й відповідачем.

Водночас в матеріалах справи наявна копія меморіального ордеру №7502 від 17.10.2012 (т.2, а.с.40), на підставі якого, за твердженням позивача, на рахунок відповідача саме 17.10.2012 були перераховані грошові кошти в сумі 530698грн.73коп. із призначенням платежу «добровільне виконання рішення Хоз.суду Чернігівської області від 21.12.11р. по спр. №5028/7/60/2011 на користь ФОП ОСОБА_1О.».

Відповідно до п.1.19-1 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» меморіальний ордер визначається як розрахунковий документ, який складається за ініціативою банку для оформлення операції щодо списання коштів з рахунку платника і внутрішньобанківських операцій відповідно до цього Закону та нормативно-правових актів Національного банку України.

Згідно з п.1.10. Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 №254 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.07.2003 за №559/7880, внутрішньобанківськими операціями є операції банку, що не пов'язані з виконанням доручень клієнтів. При цьому, як зазначено у п.4.6. цього ж Положення, меморіальні ордери, як вид меморіальних документів банку, застосовуються для здійснення і відображення в обліку операцій банку і його клієнтів за безготівковими розрахунками відповідно до нормативно-правових актів Національного банку.

Також, відповідно до п.5.6. вищезазначеного Положення, підтвердженням виконаних за день операцій є виписки з особових рахунків клієнтів, які складаються банком і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Отже, всі здійснені банком операції, пов'язані із особистим рахунком клієнта, мають належним чином відображатися у виписках банку з такого рахунку.

Аналіз наданих у справу позивачем завірених копій виписок по рахунку НОМЕР_1, який відкритий підприємцю ОСОБА_1О.(т.1, а.с.88-91, 124-127,129-130), та звітів про дебетові і кредитові операції по рахунку відповідача (т.1, а.с.120-123, 128) свідчить про наявність в них суперечливої інформації щодо перерахування на вказаний рахунок грошових коштів в сумі 530698грн.73коп.

При цьому, суд приймає до уваги, що факт добровільного виконання позивачем рішення Господарського суду Чернігівської області по справі №5028/7/60/2011 шляхом перерахування коштів в сумі 530698грн.73коп. на рахунок відповідача саме 17.10.2012 був предметом судового дослідження в межах розгляду заяви ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання наказу Господарського суду Чернігівської області від 15.06.2012 таким, що не підлягає виконанню. В постанові Київського апеляційного господарського суду від 04.06.2013 по справі №5028/7/60/2011 встановлено, що банком не доведено належними та допустимими доказами факт добровільного виконання ним рішення Господарського суду Чернігівської області від 21.12.2011 по даній ж справі ні 17.10.2012 ні пізніше.

До того ж, як вбачається із рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.02.2014 по справі №927/537/13, яке набрало законної сили, що не заперечувалось обома сторонами, грошові кошти в сумі 530698грн.73коп. надійшли на поточний рахунок НОМЕР_1 ФОП ОСОБА_1 01 жовтня 2012 року (т.2, а.с.45).

Відповідно до частини 3 статті 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, приймаючи до уваги, що при розгляді даної справи, справи №927/537/13 та заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, яка розглядалась в межах справи №5028/7/60/2011, беруть участь ті самі особи, тому не підлягає доказуванню знов факт безпідставності тверджень банку про добровільне виконання ним 17.10.2012 рішення Господарського суду Чернігівської області від 21.12.2011 у справі №5028/7/60/2011.

Будь-яких інших додаткових належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки судів у вищезазначених справах, позивач суду не надав.

Таким чином, матеріалами справи не підтверджується факт добровільного виконання позивачем рішення Господарського суду Чернігівської області від 21.12.11 по справі №5028/7/60/2011, а відтак і факт отримання відповідачем 17.10.2012 грошових коштів в сумі 530698грн.73коп. за рахунок банку. При цьому суд приймає до уваги, що сторонами не надано доказів зняття відповідачем вказаних грошових коштів з рахунку, відкритого у ПАТ КБ «Приватбанк», розпорядження ними на власний розсуд.

З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку, що позивач не довів наявність обов'язкових умов виникнення у відповідача зобов'язання повернути безпідставне набуте майно, а саме: отримання (набуття) відповідачем грошових коштів в сумі 530698грн.73коп. за рахунок позивача двічі - як внаслідок добровільного виконання судового рішення, так й в результаті примусового виконання рішення органами державної виконавчої служби.

За таких обставин підстави для покладення на відповідача обов'язку повернути позивачу грошові кошти в сумі 530698грн.73коп., як безпідставно отримані, відсутні. В зв'язку з цим відсутні підстави для задоволення позову.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необгрунтованими, а тому в їх задоволенні належить відмовити.

В силу приписів ч. 1 ст.49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір в повному обсязі покладається на позивача.

Керуючись ст.1212 Цивільного кодексу України, ст. 32, 33, 35, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено та підписано 29 червня 2016 року.

Суддя Т.Г. Оленич