ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78, Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2016 р. Справа № 923/472/16

Господарський суд Херсонської області у складі судді Пригузи П.Д., при секретарі Литвиненко Т.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ПР Трейдінг Компані", ідентифікаційний код 34615581, м. Київ, вул. Михайла Грушевського, 28/2, н.п. № 43,

до: Лазурненської селищної ради Скадовського району Херсонської області, ідентифікаційний код 04526457, Херсонська область, Скадовський район, смт. Лазурне, вул. Жовтнева, 57,

третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Комунальне підприємство "Лазурне" Лазурненської селищної ради, ідентифікаційний код 39475463, вул. Металургів, 3, смт. Лазурне, Скадовський район Херсонської області,

про визнання права власності на незавершене будівництво, визнання права користування земельною ділянкою та визнання недійсним рішення місцевої ради

за участю прокурора відділу прокуратури Херсонської області ОСОБА_1, посвідчення № 040721 від 22.01.2016;

представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2, довіреність б/н від 27.04.2016 року;

від відповідача: не прибув;

від третьої особи: ОСОБА_3, ордер серія ХС № 021331 від 21.06.2016

в с т а н о в и в:

ТОВ "ПР Трейдінг Компані" звернулося з позовною заявою про визнання права власності на незавершене будівництво бази відпочинку в смт. Лазурне Скадовського району Херсонської області, визнання права користування земельною ділянкою площею 1,0814 га та визнання недійсним рішення Лазурненської сільської ради від 29.03.2016 за № 134 «Про надання дозволу на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення в постіне користування земельних ділянок комунальному підприємству "Лазурне".

Ухвалою від 12.05.2016 суд порушив провадження у справі та призначив судове засідання, витребував від позивача документи та відомості, про які йдеться за змістом позовної заяви: рішення судів стосовно заявлених обєктів прав, договір оренди земельної ділянки та відомості про реєстрацію права оренди, проект землеустрою, дозволи на будівництво від органів влади та управління, місцевого самоврядування (місцева рада, виконком, державного архітектурно-будівельного контролю тощо), проект будівництва бази відпочинку, від відповідача - відзив на позов з документальним та правовим обґрунтуванням своєї позиції, відомості стосовно комунального підприємства "Лазурне" (повне найменування, ідентифікаційний код, місцезнаходження, керівник).

Згідно із заявою від 24.05.2016 у справу вступив прокурор Херсонської області.

Ухвалою від 07.06.2016 суд залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Комунальне підприємство "Лазурне" Лазурненської селищної ради, ідентифікаційний код 39475463, вул. Металургів, 3, смт. Лазурне, Скадовський район Херсонської області.

Відповідно до позовної заяви позивач висунув три позовні вимоги, зокрема, просить:

- визнати за позивачем право власності на будівлі і споруди об'єкту незавершеного будівництва бази відпочинку, що розташовані за адресою: смт. Лазурне. Скадовський район Херсонської області між пансіонатом «Канни» та ДОГ «Чорноморська хвиля», на земельній ділянці площею 1,0814 га і які складаються із нерухомого майна: будівля літери «А» - літнє кафе загальною площею 211, 4 кв.м.; будівля літери «Б» - вбиральня з душовими загальною площею 38, 3 кв.м.; будівля літери «В» - побутові приміщення загальною площею 19, 9 кв.м.. будівля літери «Г» - склад загальною площею 17, 8 кв.м.: об'єктів рухомого майна: літера «Д» - навіс площею забудови 13, 4 кв.м.; літера «Є» - альтанка площею забудови 8, 6 кв.м.; літера «Ж» -альтанка площею забудови 8, 2 кв.м.» літера «З» - альтанка площею забудови 7, 2 кв.м.; літера «К» - альтанка площею забудови 8, 5 кв.м.; літера «Л» - альтанка площею забудови 7, 3 кв.м.; №1 огорожа; №2 зовнішні рукомийники; №3 водонапірний бак; № I мостіння; мостіння № II; № III мостіння.

- визнати наявним право позивача на користування земельною ділянкою площею 1,0814, що розташована за адресою: смт. Лазурне, Скадовський район Херсонської області між пансіонатом «Канни» та ДОТ «Чорноморська хвиля»;

- визнати недійсним рішення Лазурненської селищної ради від 29.03.2016 №134 «Про надання дозволу на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення в постійне користування земельних ділянок комунальному підприємству «Лазурне».

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує наступними доводами. Так, позивач вказує, що рішенням Лазурненської селищної ради Скадовського району Херсонської області №204 від 12.04.2007 йому надано згоду на збір матеріалів попереднього погодження щодо відведення в оренду земельної ділянки орієнтованою площею 1,0 га між пансіонатом «Канни» та ДОТ «Чорноморська хвиля» для будівництва бази відпочинку. Рішенням Лазурненської селищної ради Скадовського району Херсонської області № 221 від 05.06.2007 із змінами внесеними до нього рішенням Відповідача від 17.09.2007 № 271 «Про врегулювання земельних відносин» Позивачеві затверджено матеріали попереднього погодження вибору земельної ділянки та надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки й робочого проекту для будівництва об'єкту архітектури розташованого у смт. Лазурне Скадовського району Херсонської області між пансіонатом «Канни» та ДОТ «Чорноморська хвиля» площею 1,0814 га. На виконання наведеного рішення розроблено проект землеустрою. Висновком державної експертизи землевпорядної документації № 427-08 від 27.05.2008 землевпорядну документацію щодо відведення спірної земельної ділянки в оренду визнано такою, що не в повній мірі відповідає вимогам чинного законодавства України, встановленим нормам і правилам і повертається на доопрацювання. Проте, постановою Скадовського районного суду Херсонської області від 12.08.2008 по справі № 2-а-97/08 визнано висновок державної землевпорядної експертизи від 27.05.2008 № 427-08 позитивним. Рішенням від 17.09.2008 № 464 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, надано земельну ділянку в оренду із земель запасу, землі рекреаційного призначення площею 1, 0814 га між пансіонатом «Канни» та ДОТ «Чорноморська хвиля» для будівництва бази відпочинку. Строк оренди встановлено 49 років. Між Позивачем та Відповідачем 21.10.2008 укладено договір оренди спірної земельної ділянки про що у Державному реєстрі земель вчинено запис № 4АА72800030.

Рішенням виконавчого комітету Лазурненської селищної ради від 26.09.2011 № 95 Позивачеві надано містобудівні умови і обмеження на будівництво бази відпочинку на території між оздоровчими закладами «Чайка» («Канни») та «Чорноморська хвиля» та дано дозвіл на будівництво бази відпочинку на цій території.

Однак, як вказує позивач, рішенням господарського суду Херсонської області від 16.04.2013 по справі № 923/239/13-г залишеного без змін апеляційною інстанцією визнано недійними пункти 3-3.6. рішення № 464 від 17.09.2008 Лазурненської селищної ради Скадовського району, а також визнано недійсним на майбутнє договір оренди спірної земельної ділянки.

Позивач зазначає, що на підставі та в період існуючого права оренди на спірну земельну ділянку, наявних дозвільних документів на право виконання будівельних робіт (ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (декларації на початок виконання будівельних робіт)), ним створено майно, а саме - будівлі і споруди, які є об'єктом незавершеного будівництва бази відпочинку, на які просить визнати право власності, посилаючись на норми ЦК України та практику Європейського суду з прав людини.

Позивач вважає, що він мирно володіє своїм обєктом незавершеного будівництва, однак, його існуюче право на нерухоме майно та право користування земельною ділянкою, яка є необхідною для реалізації вказаних прав на нерухомість, порушено відповідачем шляхом невизнання таких прав за позивачем та їх позбавлення, оскільки ним прийнято рішення, яким надано дозвіл Комунальному підприємству «Лазурне» на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у постійне користування спірної земельної ділянки під розміщення кемпінгу з елементами будівництва (рішення від 29.03.2016 № 134), проведено фінансування виготовлення відповідного проекту тощо. Отже, як вважає позивач, відповідачем вчинено дії з фактичного позбавлення позивача можливості реалізації його прав на нерухомість та, відповідно, земелкористування.

Обгрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається та вказує на наступне. Позивач вказує. що Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 p.), ратифіковану Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР (далі - Конвенція), зокрема, ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.), передбачено право кожної юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст. 16 Цивільного кодексу України, далі - ЦК). Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Правомочність володіння розуміють як передбачену законом (тобто юридично забезпечену) можливість мати (утримувати) у себе певне майно (фактично панувати над ним, зараховувати на свій баланс і подібне). Правовомочність користування означає передбачену законом можливість використовувати, експлуатувати майно, отримувати від нього корисні властивості, його споживання. Правомочність розпорядження означає юридично забезпечену можливість визначення і вирішення юридичної долі майна шляхом зміни його належності, стану або призначення (відчуження за договором, передача у спадщину, знищення, переробка і т. ін.). У сукупності ці правомочності вичерпують усі надані власнику можливості. До майнових прав належить, зокрема, право вимоги, що виникає з приводу володіння, користування та розпорядження майном. На думку позивача, Верховний суд України, досліджуючи питання прав власності на незавершені об'єкти будівництва, вважає, що слід керуватися ч. 5 ст. 20 ЗК, відповідно до якої види використання земельної ділянки у межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно у межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою. Аналогічна норма міститься у ч. 4 ст. 26 Закону № 3038-VI: «Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації». Згідно із зазначеними нормами земельна ділянка може використовуватися власником у спосіб, який відповідає категорії земельної ділянки. Позивач вважає, що захист набуття права власності на новостворену (виготовлену) річ (у т. ч. на об'єкт незавершеного будівництва) може бути здійснено шляхом його визнання. Право власності на новостворену рухому річ виникає в особи, яка її виготовила (створила), у той момент, коли в результаті виготовлення чи створення з'являється об'єкт, який може кваліфікуватись як нова річ, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідач, Лазурненська селищна рада Скадовського району Херсонської області, надав до суду відзив (а.с. 156) у якому позовних вимог не визнає, вказавши, що його позиція у цій справі мотивована судовими рішеннями, які набрали законної сили по спорах між Лазурненською селищною радою та позивачем ТОВ "ПР Трейдінг Компані", зокрема, рішенням Господарського суду Херсонської області від 16.04.2013 у справі № 923/239/13-г, просила розглянути справу без участі її представника.

Прокурор зазначив, що позовні вимоги про визнання права власності на обєкти незавершеного будівництва, про визнання права користування земельною ділянкою та про визнання недійсним рішення місцевої ради є безпідставними, законодавством України визначено порядок і умови набуття права власності на обєкти нерухомого майна, вважає, що посилання позивачем на принципи і практику ЄСПЛ є необґрунтованими, просить у позові відмовити повністю.

Третя особа КП "Лазурне" надало до справи фотокопії світлин обєктів, щодо яких позивач звернувся з позовом про визнання права власності, а саме - обєкти незавершеного будівництва. У судовому засіданні представник третьої особи ОСОБА_3 заявив, що позов не має під собою правових підстав, обєкти, на які заявлено позов про визнання права власності збудовані із порушеннями законодавства, земельна ділянка вилучена від позивача, а вимог про компенсацію певних втрат позивача у цій справі не заявлено. Представник зазначив, що право власності позивача на матеріали (дошки та інше), що знаходяться на спірній земельній ділянці, ніким не оспорюються. Також вважає, що право користування земельною ділянкою не може бути визнано за позивачем, а рішення Лазурненської сільської ради від 29.03.2016 за № 134 «Про надання дозволу на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення в постійне користування земельних ділянок комунальному підприємству «Лазурне» не зачіпає прав позивача, просить у позові відмовити повністю.

Позивач вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для прийняття рішення у справі, просить позов задовольнити.

Враховуючи думку позивача та прокурора, яка поклалася на судовий розсуд, суд відхилив клопотання третьої особи про витребування проекту будівництва та призначення експертизи щодо визначення стану та ознак обєктів, на які позивач просить визнати право власності.

Розгляд справи здійснюється за наявними матеріалами.

Заслухавши представників позивача, третьої особи та прокурора, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Рішенням відповідача від 17.09.2008 № 464 (а.с. 21) затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, надано земельну ділянку з земель запасу Лазурненської селищної ради Скадовського району Херсонської області строком оренди на 49 років. На підставі зазначеного рішення між сторонами укладено договір оренди земельної ділянки площею 1,0814 га, що розміщена між пансіонатом "Канни" та ДОТ "Чорноморська хвиля" строком на 49 років (а.с. 23-25) для будівництва бази відпочинку. Договір зареєстрований у Скадовському районному відділі Херсонської регіональної філії ДП "Центр ДЗК", про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 10.12.2008 за № 4АА72800030.

Як вбачається з матеріалів справи підставою для прийняття рішенням відповідача від 17.09.2008 № 464 є не волевиявлення місцевої ради, а виконання нею постанови Скадовського районного суду Херсонської області від 12.08.2008 по справі № 2-а-97/08, якою визнано висновок державної землевпорядної експертизи від 27.05.2008 № 427-08 позитивним, зобовязано Лазурненську селищну раду затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, зобовязано Лазурненського голову підписати договір оренди земельної ділянки площею 1,0814 га строком на 49 років, що розміщена між пансіонатом "Канни" та ДОТ "Чорноморська хвиля" (а.с. 83-85) для будівництва бази відпочинку тощо.

Вказана постанова Скадовського районного суду Херсонської області скасована як безпідставна постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 14.03.2012 року.

Рішенням виконавчого комітету відповідача від 26.09.2011 № 95 (а.с. 26) позивачу надано містобудівні умови і обмеження на будівництво бази відпочинку на спірній земельній ділянці.

Позивачем 18.01.2012 зареєстровано в Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Херсонській області за № ХС 4 Декларацію про початок виконання будівельних робіт (а.с. 98) на орендованій земельній ділянці за робочим проектом, затвердженим замовником 16.01.2012 року. Робочий проект позивачем до суду не надано.

Як зазначила представник позивача, будівельні роботи розпочато позивачем одразу після реєстрації декларації про початок будівельних робіт, тобто, після 18.01.2012 року. Доказів здійснення будівництва позивачем не надано. На підтвердження наявності обєктів будівництва до справи надано копію технічного паспорта будівлі та споруди, що виготовлений у квітні 2016 року, у якому зазначені обєкти, на які позивач просить визнати право власності.

Як зазначено позивачем, відповідачем та учасниками провадження, і встановлено судом, рішенням господарського суду Херсонської області від 16.04.2013 у справі № 923/239/13-г, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 30.07.2013 року, визнано недійсними пункти 3-3.6 рішення № 464 від 17.09.2008 відповідача, якими затверджено проект з землеустрою спірної земельної ділянки та надано її в оренду, а також визнано недійсним на майбутнє договір оренди земельної ділянки площею 1,0814 га. від 21.10.2008 року, розташованої на території Лазурненської селищної ради Скадовського району Херсонської області, укладений між Лазурненською селищною радою та ТОВ "ПР Трейдінг Компані". Цим рішенням зобов'язано відповідача повернути земельну ділянку площею 1,0814 га (кадастровий номер земельної ділянки :01:063:0099) до земель запасу Лазурненської селищної ради. На виконання зазначеного рішення видано накази.

Отже, як вбачається з наявних матеріалів, Лазурненська селищна рада не надавала на свій розсуд земельну ділянку позивачеві, а виконала незаконне рішення Скадовського районного суду, яким орган місцевого самоврядування було зобовязано виконати певні дії, які не передбачені Законами та Конституцією України: надати земельну ділянку в оренду для будівництва тощо. За таких фактичних обставин Лазурненська селищна рада не порушувала принципу «належного урядування». Навпаки, суд вбачає порушення позивачем принципів добросовісності та сприяння у порушенні законності у вирішенні питань набуття права оренди на спірну земельну ділянку, зокрема, будівництво обєктів у період, коли рішення Скадовського районного суду, на підставі якого фактично набуте право оренди, знаходилося на розгляді в суді апеляційної інстанції, не набрало законної сили та скасоване 14.03.2012 року.

Отже, суд приходить до висновку, що у позивача не виникло правових підстав для отримання земельної ділянки в оренду, так само як і позивач не мав права здійснювати забудову земельної ділянки, що протиправно була отримана ним у користування та вилучена від нього за рішенням суду, що набрало законної сили.

Суд зазначає, що відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 18.02.2015 року, положеннями статті 331 ЦК України не передбачено виникнення права власності на новостворений об'єкт нерухомості на підставі судового рішення.

Відповідно до частин другої та третьої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Окрім того, відповідно до частини другої статті 5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об'єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об'єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку.

За змістом статті 26 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Проектування та будівництво об'єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів; 6) реєстрація права власності на об'єкт містобудування.

Як встановлено рішеннями судів (постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 14.03.2012 та рішенням господарського суду Херсонської області від 16.04.2013 у справі № 923/239/13-г) виготовлення проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки не здійснено, а наявний не відповідає вимогам законодавства. Отже, містобудівна документація, на підставі якої позивач мав би здійснювати забудову відсутня.

За таких обставин суд не приймає до уваги зареєстровану позивачем 18.01.2012 в Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Херсонській області за № ХС 4 Декларацію про початок виконання будівельних робіт на орендованій земельній ділянці за робочим проектом, затвердженим замовником 16.01.2012 року, оскільки робочий проект, який вказано у Декларації розроблено на підставі документації, що не відповідає закону.

Згідно із частиною першою статті 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об'єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об'єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об'єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об'єкт нерухомості є самочинним.

Водночас згідно із частиною третьою статті 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки в установленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Якщо власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або, якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина четверта статті 376 ЦК України).

З контексту частин третьої та четвертої статті 376 ЦК України випливає, що частина третя цієї статті застосовується не лише до випадків порушення вимог законодавства щодо цільового призначення земель, а й до випадків, коли такого порушення немає, але особа здійснює будівництво на земельній ділянці, яка їй не належить.

Аналіз норм частини третьої статті 376 ЦК України дає підстави для висновку про те, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки забудовнику власником.

Ця умова є єдиною для визнання права власності на самочинно збудований об'єкт нерухомості за такою особою на підставі рішення суду.

Як вбачається з позовної заяви та наданих сторонами матеріалів, власник землі Лазурненська селищна рада не надає позивачеві земельну ділянку, якою він заволодів у незаконний спосіб, а прийняла рішення від 29.03.2016 № 134 «Про надання дозволу на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення в постійне користування земельних ділянок третій особі - Комунальному підприємству «Лазурне».

Зазначене рішення відповідача не порушує прав позивача, оскільки права, що заявлені до визнання судом, у нього відсутні.

Суд відхиляє доводи позивача про набуття ним права оренди землі та права власності на обєкти нерухомого майна, оскільки усі доводи спростовані наданими самим позивачем матеріалами та судовими рішеннями, що прийнятими по справах, сторонами яких були позивач та відповідач, і факти, що встановлені ними мають преюдиціальне значення.

За таких обставин та правових підстав позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Повне рішення складено та підписано 24.06.2016 року

Суддя П.Д. Пригуза