Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================

Р І Ш Е Н Н Я

30 червня 2016р. справа №927/525/16

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівгаз збут»,

юридична адреса: вул.Любецька,68, м. Чернігів,14021,

адреса для листування: проспект Миру,53, м. Чернігів,14000

До відповідача: Управління соціального захисту населення Менської районної державної

Адміністрації, вул.Леніна,26, м. Мена, 15600

про стягнення 15359грн.48коп.

Суддя Книш Н.Ю.

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

Від позивача: ОСОБА_1, представник, довіреність №1/1337 від 30.06.2016

Від відповідача: не зявився

СУТЬ СПОРУ:

Позивачем подано позовом про стягнення з відповідача 13146,10грн. боргу за поставлений природний газ згідно договору №1141035G21GB026 від 15.02.2016р. за період січень-березень 2016, 553,83грн. втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляції за період з 01.02.2016р. по 30.04.2016р., 105,92грн. 3% річних за період з 11.02.2016р. по 01.06.2016р., 1553,63грн. пені за період з 11.02.2016р. по 01.06.2016р.

Від відповідача надійшов лист №01-30/1021 від 09.06.2016, в якому зазначив, що в управлінні соціального захисту населення Менської райдержадміністрації заборгованість за 2016 рік перед ТОВ «Чернігівгаз збут» за постачання природного газу виникла в сумі 13146,10грн., Управління фінансується з Державного бюджету України, кошти на оплату за постачання природного газу також надходять з держбюджету, власних коштів управління немає. При надходженні бюджетних коштів на рахунок управління (за відповідним призначенням) заборгованість перед ТОВ «Чернігівгаз збут» буде погашено в повному обсязі. Окрім того, відповідач просив розглядати справу без участі його представника.

Суд задовольнив клопотання відповідача про розгляд справи без участі його представника оскільки це є правом сторони, про що зазначено в ухвалі від 16.06.2016.

Згідно інформації отриманої з офіційного сайту Міністерства юстиції України в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань значиться Управління соціального захисту населення Менської районної державної адміністрації, ідентифікаційний код 03196073, місцезнаходження вул.Леніна,26, м. Мена.

Ухвалою від 16.06.2016 суд відклав розгляд справи на 30.06.2016 о 09:30.

Представник позивача в судовому засіданні 30.06.2016 надав клопотання про не здійснення технічної фіксації судового процесу, яке задоволено судом.

Представник позивача в судовому засіданні 30.06.2016 надав заяву №ю-975 від 30.06.2016 про зменшення позовних вимог, в якій просить стягнути з відповідача 13146,10грн. боргу, 553,83грн. втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, 105,92грн. три проценти річних, 1460,96грн. пені та 1378грн. судового збору.

Приймаючи до уваги, що відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття судом рішення по справі збільшити, зменшити розмір позовних вимог, а подана позивачем заява №ю-975 від 30.06.2016 про зменшення позовних вимог не суперечить діючому законодавству та не порушує нічиї права та охоронювані законом інтереси, а тому суд приймає заяву №ю-975 від 30.06.2016, відповідно до якої позивачем зменшено розмір позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені на суму 92,67грн.

Від відповідача заяв та клопотань не надходило. Повноважного представника відповідач в судове засідання не направив. Ухвала про відкладення розгляду справи від 16.06.2016 отримана відповідачем згідно поштового повідомлення №409.

Розглянувши подані матеріали, вислухавши пояснення представника позивача, зясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, господарський суд встановив:

Оскільки, позивач зменшив свої позовні вимоги і заява позивача від 30.06.2016 №ю-975 про зменшення прийнята судом, а тому суд розглядає позовні вимоги позивача з урахуванням його заяви про зменшення розміру позовних вимог.

Стаття 627 Цивільного кодексу України встановлює, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч.1 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Як свідчать матеріали справи, 15.02.2016 року між позивачем (як постачальником) та відповідачем (як споживачем) було укладено договір №1141035G21GB026 на постачання природного газу для потреб не побутових споживачів.

У преамбулі вказаного договору сторони зазначили, що публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Чернігівгаз», далі оператор ГРМ, з яким споживач уклав договір розподілу природного газу: ПАТ «Чернігівгаз». Договір розподілу природного газу між споживачем та оператором ГРМ укладено на підставі заяви приєднання №G21GB016 від 01.01.2016.

Відповідно до пункту 1.1. договору постачальник зобовязується передати у власність споживачу у 2016 році природний газ, а споживач зобовязується прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені договором.

Згідно умов договору він набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками (за наявності) сторін і діє в частині постачання газу з 01.01.2016 до 31.12.2016, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (розділ XI договору).

Відповідно до п.1.3 договору плановий обсяг газу до 2400тис.куб.м.: у січні 850 тис.куб.м, у лютому 750 тис.куб.м, у березні 300 тис.куб.м, у грудні 500 тис.куб.м.

Згідно п.2.3 договору обсяг переданого (спожитого) газу за розрахунковий період (п.4.1 договору), що підлягає оплаті споживачем, визначається на межі балансової належності між оператором ГРМ та споживачем на підставі даних комерційних вузлів обліку (лічильників газу), визначених у заяві-приєднанні до договору розподілу природного газу, укладеного між оператором ГРМ та споживачем, а також з урахуванням процедур, передбачених кодексом ГРМ.

За умовами п.2.9 договору визначення (звіряння) фактичного обсягу поставленого (спожитого) природного газу між сторонами здійснюється в наступному порядку:

п.2.9.1 за підсумками розрахункового періоду споживач до 5 числа місяця, наступного за розрахунковим, зобовязаний надати постачальнику копію відповідного акту про фактичний обсяг розподіленого (про транспортованого) природного газу споживачу за розрахунковий період, що складений між оператором ГРМ та споживачем, відповідно до вимог Кодексу ГРМ.

п.2.9.2 на підставі отриманих від споживача даних та/або даних оператора ГРМ постачальник протягом трьох робочих днів готує два примірника акта приймання-передачі природного газу за розрахунковий період, підписаних уповноваженим представником постачальника.

п.2.9.3 споживач протягом двох днів з дати одержання акта приймання-передачі газу зобовязується повернути постачальнику один примірник оригіналу акту приймання-передачі газу, підписаний уповноваженим представником споживача та скріплений печаткою споживача або надати в письмовій формі мотивовану та обґрунтовану відмову від підписання акта приймання-передачі газу.

У п.3.2 договору сторони встановили, що ціна за 1000куб.м природного газу з урахуванням тарифів на транспортування магістральними мережами, податку на додану вартість становить 7698,2400грн. за 1000куб.м., в т.ч. ПДВ 1283,0400грн. Загальна сума договору складає 18475,78грн., в т.ч. ПДВ.

Сторони домовились, що ціна газу, розрахована відповідно до пунктів 3.2. та 3.3. цього договору, застосовується сторонами при складанні актів приймання-передачі газу та розрахунках за цим договором (п.3.4 договору).

На виконання умов договору позивач передав, а відповідач прийняв природний газ у січні-березні 2016 на загальну суму 13864,54грн.: в січні 2016 в обсязі 1,094тис.куб.м. згідно акту приймання-передачі природного газу №ЧР300000251 на суму 8421,88грн., в лютому в обсязі 0,617тис.куб.м. згідно акту приймання-передачі природного газу №ЧР300002326 на суму 4749,82грн, в березні в обсязі 0,09тис.куб.м. згідно акту приймання-передачі природного газу №ЧР300004473 на суму 692,84грн., які підписані сторонами та скріплені їх печатками (а.с.12-14).

Від відповідача не надходило заперечень щодо обсягу та вартості отриманого природного газу у січні-березні 2016 року.

Згідно п.4.1 договору розрахунковий період за договором становить один календарний місяць з 07.00 години першого дня місяця до 07.00 години першого дня наступного місяця включно.

У п.4.2 договору сторони зазначили, що оплата газу здійснюється споживачем шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника в наступному порядку:

п..4.2.1 договору 100% місячної вартості запланованого обсягу газу сплачується до 25 числа місяця, що передує місяцю постачання. Споживач самостійно розраховує суму платежу, виходячи з ціни газу на наступний розрахунковий період та відповідної величини договірного обсягу газу, заявленого на наступний розрахунковий період. У разі відсутності інформації про ціну газу на наступний розрахунковий період до дати здійснення оплати споживач розраховує суму платежу за ціною, що діяла у попередньому місяці.

п.4.2.2 у разі збільшення в установленому порядку підтвердженого обсягу газу протягом розрахункового періоду споживач здійснює оплату вартості додатково заявлених обсягів газу в пятиденний строк після збільшення цього обсягу.

п.4.2.3 остаточний розрахунок по оплаті місячної вартості газу здійснюється до 10 числа місяця, наступного за місяцем постачання газу.

Таким чином, відповідач мав розрахуватись за поставлений позивачем у січні 2016 природний газ до 10.02.2016, у лютому до 10.03.2016, у березні до 11.04.2016.

Як свідчать матеріали справи та не заперечує відповідач, останній за отриманий природний газ розрахувався частково сплативши 718,44грн., які надійшли на рахунок позивача, що підтверджується копією виписки банку від 29.12.2015, та враховані постачальником в часткову оплату спожитого відповідачем у січні 2016 року природного газу.

Заборгованість відповідача на день розгляду справи становить 13146,10грн., що підтверджується матеріалами справи та визнається відповідачем у листі №01-30/1021 від 09.06.2016 та акті звірки розрахунків станом на 18.05.2016, який підписаний сторонами та скріплений їх печатками.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У п.2.51 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» зазначено, що частиною першою статті 35 ГПК передбачено можливість звільнення від доказування перед судом обставин, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Визнання обставин може здійснюватися учасниками судового процесу: - в письмовій формі шляхом зазначення про таке визнання у позовній заяві, відзиві на позовну заяву, поданих суду заяві, клопотанні, листі тощо; - в усній формі під час надання суду усних заяв, клопотань і пояснень; у такому разі про визнання обставин зазначається у протоколі судового засідання. Про визнання обставин може свідчити й зміст поданих суду письмових документів: претензій та відповідей на них, листів та інших письмових звернень учасників судового процесу один до одного (наприклад, лист, надісланий у відповідь на претензію, в якому зазначається про повне або часткове визнання заявленої до стягнення заборгованості).

Відповідно до ст. 22 ч. 5 Господарського процесуального кодексу України відповідач має право визнати позов повністю або частково. Згідно з ст. 78 ч. 5 цього Кодексу у разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Таким чином, визнання відповідачем заборгованості у сумі 13146,10грн. за спожитий природний газ у січні-березні 2016 не суперечить законодавству.

У відповідності зі ст.193 Господарського кодексу України та ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

За таких обставин, борг в сумі 13146,10грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити три відсотки річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач просить стягнути з відповідача 553,83грн. втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляції за період з 01.02.2016р. по 30.04.2016р., 105,92грн. 3% річних за період з 11.02.2016р. по 01.06.2016р.

Дослідивши подані позивачем розрахунки, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 3% річних та інфляційних обґрунтовані і підлягають задоволенню повністю, в частині стягнення 3% річних в сумі 105,92грн., в частині стягнення втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляції в сумі 553,83грн.

Згідно п.6.2.1 договору у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом 4 договору споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до ст. ст. 546, 549 Цивільного кодексу України, виконання зобовязань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобовязання.

Відповідно до ч.1 ст.216, ч.2 ст.217 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарську-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченим цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойки, штраф, пеня), яка сплачується у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобовязання.

Пунктами 4 та 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення зобовязання застосовуються у розмірі передбаченому сторонами у договорі.

Позивач просить стягнути з відповідача 1460,96грн. пені за період з 11.02.2016р. по 01.06.2016р. з урахуванням зменшення розміру позовних вимог.

Дослідивши поданий розрахунок пені, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення пені обґрунтовані і підлягають задоволенню повністю в сумі 1460,96грн.

Враховуючи, що відповідач в порушення ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України взяті на себе зобов'язання не виконав, за поставлений природний газ в повній сумі не розрахувався, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню в частині стягнення боргу у сумі 13146,10грн., пені у сумі 1460,96грн., втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляції у сумі 553,83грн., 3% річних у сумі 105,92грн.

Згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 1378,00грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 193, 230, 231, 233 Господарського кодексу України, ст.ст. 525, 526, 549, 625, 627, 629, 712 Цивільного кодексу України, ст.ст. 22, 33, 34, 49, 77, ч.5 ст.78, ст.82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Управління соціального захисту населення Менської районної державної адміністрації (вул.Леніна,26, м. Мена, ідентифікаційний код 03196073) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівгаз збут» (вул.Любецька,68, м. Чернігів, р/р 0 в АБ «Кліринговий дім» м. Київ, МФО 300647, ідентифікаційний код 39576385) 1460грн. 96коп. пені, 553грн. 83коп. втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляції, 105грн. 92коп. 3% річних, 1378грн. 00коп. судового збору.

3. Стягнути з Управління соціального захисту населення Менської районної державної адміністрації (вул.Леніна,26, м. Мена, ідентифікаційний код 03196073) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівгаз збут» (вул.Любецька,68, м. Чернігів, р/р 0 в АБ «Кліринговий дім» м. Київ, МФО 300647, ідентифікаційний код 39576385) 13146грн. 10коп. боргу.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 01.07.2016р.

Суддя Н.Ю.Книш