РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" червня 2016 р. Справа № 906/866/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючої судді Коломис В.В.

суддів Огороднік К.М.

суддів Тимошенко О.М.

при секретарі судового засідання Величко К.Я.

розглянувши апеляційну скаргу позивача - ТзОВ "Констракшн Машинері" на рішення господарського суду Житомирської області від 17.03.16 р.

у справі № 906/866/15 (суддя Ляхевич А.А. )

позивач ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Констракшн Машинері"

відповідач ОСОБА_2 приватне підприємство "Ілона"

про стягнення 1 081 699,66 грн.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився;

відповідача - ОСОБА_3 (довіреність від 14.03.2016 року).

Судом розяснено представникам сторін права та обовязки, передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України. Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Житомирської області від 17.03.2016 року у справі № 906/866/15 за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Констракшн Машинері" до Малого приватного підприємства "Ілона" про стягнення 1 081 699,66 грн. визнано недійсною повністю угоду від 02 грудня 2013р. про проведення розрахунку по договору поставки № 3185 від 20.05.2010р. між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Констракшн Машинері" та Малим приватним підприємством "Ілона".

В позові ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Констракшн Машинері" до Малого приватного підприємства "Ілона" про стягнення 1 081 699,66 грн. відмовлено.

Присуджено до стягнення з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Констракшн Машинері" на користь Малого приватного підприємства "Ілона" 900,48 грн. витрат по оплаті судової почеркознавчої експертизи.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, позивач звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Волинської області скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задоволити.

Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт посилається на порушення господарським судом Житомирської області норм матеріального та процесуального права, а також на невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого суду, обставинам справи.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу вважає оскаржуване рішення місцевого господарського суду законним та обгрунтованим, а тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

21.06.2016 року на адресу апеляційного суду від позивача надійшло клопотання про розгляд апеляційної скарги без участі його представника.

Безпосередньо в судовому засіданні представник відповідача повністю підтримав вимоги та доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представника відповідача, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційну скаргу слід задоволити, рішення місцевого господарського суду - скасувати.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 20 травня 2010 року між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Констракшн Машинері" (позивач/постачальник) та Малим приватним підприємством "Ілона" (відповідач/покупець) був укладений договір поставки №3185 (далі - договір, а.с. 9-11; додаток 1 до договору "Специфікація" - а.с.12), згідно п.1.1 якого постачальник зобов'язувався передати у власність, а покупець прийняти та оплатити фронтальний навантажувач 456 ZX, виробництва фірми JCB - Англія, в подальшому "Обладнання", загальною вартістю 1268960,00 грн., в т.ч.ПДВ 211493,33 грн., що еквівалентно 112000,00 GBP (британських фунтів). Вказана в цьому пункті сума договору в гривнях розрахована по офіційному курсу GBP по відношенню до української гривні, встановленому НБУ на дату підписання цього договору, а саме 1 GBP дорівнює 11,33 грн., і підлягає змінам на випадок зміни курсу GBP по відношенню до української гривні. Сума проведених платежів змінам не підлягає, у разі зміни курсу GBP (п.1.1. договору).

Відповідно до п.2.1. договору, постачальник здійснює поставку обладнання на умовах DDP - склад покупця м.Коростишів.

Згідно з п.2.2. договору, постачальник здійснює відвантаження обладнання протягом десяти робочих днів від дати перерахування попередньої оплати - суми передбаченої п.3.1.1. даного договору та при умові надання покупцем довіреності на одержання товарно-матеріальних цінностей.

Датою постачання буде вважатися дата, вказана на видатковій накладній (п.2.3. договору).

Як встановлено судами обох інстанцій, позивачем 21 травня 2010 року на виконання умов договору було поставлено відповідачу обладнання на загальну суму 1 268 960,00 грн., що в свою чергу підтверджується наявною в матеріалах справи видатковою накладною №КМ-0005634 від 21 травня 2010 року, довіреністю на отримання обладнання №9 від 21 травня 2010 року та актом приймання-передачі обладнання №КМ-0005634 (а.с. 14-15,18).

Відповідно до п.3.1. договору, покупець зобов'язувався здійснити оплату обладнання в такий спосіб:

- п.3.1.1. не пізніше трьох банківських днів від дати підписання договору перерахувати на поточний рахунок позивача еквівалент 8500,00 GBP;

- п.3.1.2. не пізніше 20.06.2010р. перерахувати на поточний рахунок позивача еквівалент 14500,00 GBP;

- п.3.1.3. не пізніше 20.07.2010р. перерахувати на поточний рахунок позивача еквівалент 14500,00 GBP;

- п.3.1.4. не пізніше 20.08.2010р. перерахувати на поточний рахунок позивача еквівалент 14500,00 GBP;

- п.3.1.5. не пізніше 20.09.2010р. перерахувати на поточний рахунок позивача еквівалент 14500,00 GBP;

- п.3.1.6. не пізніше 20.10.2010р. перерахувати на поточний рахунок позивача еквівалент 14500,00 GBP;

- п.3.1.7. не пізніше 20.11.2010р. перерахувати на поточний рахунок позивача еквівалент 14500,00 GBP;

- п.3.1.8. не пізніше 20.12.2010р. перерахувати на поточний рахунок позивача еквівалент 16500,00 GBP.

Відповідно до п.3.2. договору, відповідач здійснює оплату за офіційним курсом GBP на день платежу, але не нижчим за офіційний курс GBP, що діяв на дату підписання договору.

Натомість, відповідач, в порушення умов договору та взятих на себе зобов'язань, оплату за отриманий товар здійснив частково, на загальну суму 200 000,00 грн., а саме 21.05.2010р. в розмірі 100000,00 грн. та 07.12.2010р. в розмірі 100000,00 грн. (а.с. 19-20).

Внаслідок таких неправильних дій відповідача, останнім створена заборгованість в розмірі 1 068 960,00 грн. (1 268 960,00 - 200 000,00).

В подальшому, 02 грудня 2013 року між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Констракшн Машинері" (позивач/постачальник) та Малим приватним підприємством "Ілона" (відповідач/покупець) була укладена угода про проведення розрахунку по договору поставки №3185 від 20.05.2010 року (далі - угода, а.с.13), згідно п.п. 1, 2 якої відповідач визнав, що на дату складання угоди має заборгованість в розмірі 1068960,00грн., в т.ч. ПДВ та зобов'язується провести повний розрахунок до грудня 2014 року по 89080,00 грн. рівними частками у період з січня 2014 року по грудень 2014 року.

Враховуючи, що відповідачем вищевказана заборгованість сплачена не була, ТзОВ "Констракшн Машинері" звернулося до господарського суду з позовом про стягнення з МПП "Ілона" 1 081 699,66 грн. заборгованості, з яких 1 068 960,00 грн. основного боргу та 12 739,66 грн. відсотків річних.

МПП "Ілона", заперечуючи проти позовних вимог, звернулося до господарського суду з заявою про застосування строку позовної давності.

При цьому, відповідач звернув увагу суду на те, що угода від 02.12.2013 року підписана не директором, а іншою особою, з огляду на що дана угода є недійсною, а відтак, переривання строку позовної давності у відповідності до вимог ч.1 ст.264 ЦК України, не відбулося.

Враховуючи викладене та зважаючи на клопотання відповідача про проведення експертизи (а.с.77), місцевим господарським судом ухвалою від 03.09.2015 року у справі №906/866/15 було призначено судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено Науково-дослідному експертно-криміналістичному центру при УМВС України в Житомирській області (10001, м.Житомир, Старий Бульвар,18). На вирішення судової почеркознавчої експертизи поставлено такі питання:

1) Чи виконаний підпис від імені директора МПП "Ілона" ОСОБА_4 в Угоді від 02 грудня 2013 р. про проведення розрахунку по договору поставки №3185 від 20.05.2010 р. (а.с.88) ОСОБА_4 чи іншою особою?

Згідно висновку експерта Житомирського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру №1/1246 від 15.02.2016 року (а.с.159-164) підпис від імені директора МПП "Ілона" ОСОБА_4 в Угоді від 02 грудня 2013 р. про проведення розрахунку по договору поставки №3185 від 20.05.2010 р. виконаний не ОСОБА_4, а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_4

Місцевий господарський суд, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, та взявши до уваги результати експертизи, відмовив в задоволенні позовних вимог на підставі ст.267 ЦК України в зв'язку з пропуском строку позовної давності.

При цьому, суд першої інстанції, враховуючи висновок Житомирського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру №1/1246 від 15.02.2016 року, та посилаючись на те, що при укладенні Угоди від 02.12.2013р. про проведення розрахунку по договору поставки №3185 від 20.05.2010р. порушено вимоги ч.3 ст.203 Цивільного кодексу України, застосувавши право, передбачене п.1 ст.83 ГПК України, прийшов до виновку про визнання даної угоди недійсною на підставі ст.215 ЦК України.

Крім того, місцевий господарський суд зазначив в оскаржуваному рішенні, що угода від 02.12.2013р. про проведення розрахунку по договору поставки №3185 від 20.05.2010р. у будь-якому разі не може бути прийнята до уваги судом як належний доказ по справі, в т.ч. як доказ переривання перебігу строку позовної давності за вимогами про оплату обладнання, поставленого на підставі договору поставки №3185 від 20.05.2010р., а отже, позивач звернувся до суду з позовом у даній справі вже після спливу строку позовної давності.

Натомість, з такими доводами та власне висновками місцевого господарського суду колегія суддів погодитись не може з огляду на таке.

Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Непідписаний договір, чи підписаний іншою особою договір, може бути визнаний недійсним, і не може вважатись неукладеним.

Згідно Постанови Пленуму Верховного суду України від 6 листопада 2009 року №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220,частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо).

Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

Відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Вимоги про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину розглядаються у позовному провадженні в порядку діючого законодавства.

При цьому, відповідно до п.1 ст.83 ГПК України, господарський суд, приймаючи рішення, має право визнати недійсним повністю чи у певній частині пов'язаний з предметом спору договір, який суперечить законодавству.

Натомість, колегія суддів не погоджується з діями суду першої інстанції щодо виходу за межі позовних вимог і, відповідно, визнання недійсною угоди про проведення розрахунку по договору поставки №3185 від 02.12.2013р. з огляду на таке.

Відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Аналогічні приписи містяться і в ч.1 ст.181 Господарського кодексу України (в редакції, чинній на момент підписання угоди), відповідно до якої господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками.

Технічні вимоги до розміщення відтиску печатки на документах, включаючи договори, встановлені у п.5.26 ДСТУ 4163-2003 "Вимоги до оформлювання документів". Відбитком печатки організації засвідчують на документі підпис відповідальної особи. Відбиток печатки ставлять так, щоб він охоплював останні кілька літер назви посади особи, яка підписала документ. Цей стандарт поширюється на організаційно-розпорядчі документи постанови, розпорядження, накази, положення, рішення, протоколи, акти, договори, листи тощо, створювані в результаті діяльності, у тому числі й підприємств, установ, організацій та їх об"єднань усіх форм власності.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що підпис сторони (сторін) на правочині підтверджує лише форму правочину, в якій його вчинено, а відповідно, сам факт вчинення правочину юридичними особами підтверджується наявністю печатки на документі, вчиненому в письмовій формі.

Аналогічна правова позиція викладена Вищим господарським судом України у постанові від 01.11.2011 року у справі № 21/235-09, від 21.08.2013 р. у справі № 5015/3143/12 та від 13.03.2013 р. у справі № 5028/7/17/2012.

Як вбачається з матеріалів справи, на угоді про проведення розрахунку по договору поставки №3185 від 02.12.2013 року міститься печатка відповідача - МПП "Ілона".

Тобто, проставляючи печатку підприємства в розділі "директор ОСОБА_4О.", відповідач своїми діями підтвердив прийняття умов даної угоди.

Слід зазначити, що на час виникнення спірних правовідносин, наказом Міністерства внутрішніх справ від 11.01.2011 № 5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 09.02.2011 за № 158/18896, визнано таким, що втратив чинність, наказ МВС від 11.01.1999 № 17 "Про затвердження Інструкції про порядок видачі міністерствам та іншим центральним органам виконавчої влади, підприємствам, установам, організаціям, господарським об'єднанням та громадянам дозволів на право відкриття та функціонування штемпельно-граверних майстерень, виготовлення печаток і штампів, а також порядок видачі дозволів на оформлення замовлень на виготовлення печаток і штампів, та затвердження Умов і правил провадження діяльності з відкриття та функціонування штемпельно-граверних майстерень, виготовлення печаток і штампів", зареєстрований у Міністерстві юстиції України 28.04.1999 за № 264/3557.

Таким чином, з 21 лютого 2011 року (дата набрання наказом МВС від 11.01.2011 № 5 чинності), скасована видача дозволів на виготовлення печаток і контроль над виготовленням круглих печаток з боку дозвільної системи МВС. Підтвердження законності виготовлення печаток і відповідальність за їх використання покладена на власників печаток - керівників підприємств, приватних підприємців, нотаріусів, лікарів, адвокатів та інших відповідальних осіб.

Положеннями пунктів 65, 68, 72 та 73 постанови Кабінету Міністрів України від 27.11.1998 року № 1893 "Про затвердження Інструкції про порядок обліку, зберігання і використання документів, справ, видань та інших матеріальних носіїв інформації, які містять службову інформацію" передбачено, що особи, що персонально відповідають за облік і зберігання печаток, штампів і бланків, призначаються наказами керівників організацій. Печатки і штампи повинні зберігатися у сейфах або металевих шафах. Бланки дозволяється зберігати у шафах, що надійно замикаються та опечатуються. Печатки і штампи, виготовлені з дозволу органів МВС, здаються для знищення цим органам за місцезнаходженням організацій. Перевірка наявності печаток, штампів і бланків здійснюється щорічно комісією, призначеною наказом керівника організації. У разі порушення правил обліку, зберігання і використання печаток, штампів і бланків комісія проводить службове розслідування, результати якого оформляються актом довільної форми та доводяться до відома керівника організації. У разі втрати печаток і штампів керівники організацій зобов'язані негайно повідомити про це органи МВС та вжити заходів для їх розшуку.

Враховуючи викладене, відповідальність та контроль за дотриманням порядку зберігання печатки МПП "Ілона", а також контроль за законністю користування нею покладається на керівника підприємства, а саме директора підприємства - ОСОБА_4, який скріпив цією ж печаткою оспорювану угоду від 02.12.2013 року.

Разом з тим, ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду, доказів, які б свідчили про незаконне використання печатки, проведення службового розслідування за фактом незаконного використання печатки, викрадення, втрати або іншого вибуття печатки з володіння відповідача, а також доказів звернення до правоохоронних органів за фактом викрадення, втрати чи незаконного використання печатки відповідачем надано не було.

При цьому, докази звернення до правоохоронних органів з заявою про вчинення кримінального правовпорушення, надані відповідачем суду апеляційної інстанції, колегією суддів до уваги не беруться, оскільки дане звернення відбулося лише 14.06.2016 року, тобто після винесення судом першої інстанції рішення у даній справі, та після витребування цих доказів в судовому засіданні апеляційної інстанції, яке відбулося 13.06.2016 року.

Крім того, слід зазначити, що апеляційна інстанція у відповідності до вимог ст.101 ГПК України, перевіряє законність і обгрунтованість рішення місцевого господарського суду на момент його винесення, тобто переглядає справу за наявними у справі доказами, тобто тими доказами, що зібрані місцевим господарським судом і покладені в основу рішення цього суду.

Враховуючи викладене, керівник відповідача повинен був контролювати законність користування печаткою, та відповідати за її використання, тобто за проставлення її на спірній угоді, а відтак посилання відповідача на те, що спірний договір підписано не встановленою особою колегією суддів до уваги не беруться.

З огляду на викладене, місцевий господарський суд прийшов до помилкового висновку про наявність правових підстав для визнання угоди про проведення розрахунку по договору поставки №3185 від 02.12.2013 року недійсною.

Згідно ст.627 Цивільного кодексу України та відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості

Свобода договору включає можливість сторін вільно визначати характер (вид, тип) договору, який вони укладають. Це означає, що сторони за своїм вибором вправі укладати як договори, що передбачені цивільним законодавством (тобто врегульовані законодавством договірні форми), так і такі, які хоч і не передбачені цивільним законодавством, але не суперечать його загальним засадам.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони уклали договір поставки №3541 від 26.05.2011 та угоду про проведення розрахунку по договору поставки №3541 від 26.05.2011 (підписану 02.12.2013).

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст. 509 ЦК України).

Господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку (ст. 173 ГК України).

Відповідно до ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.2 ст.712 ЦК України).

Так, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст.655 ЦК України).

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст. 692 ЦК України).

Оскільки, як встановлено судом апеляційної інстанції, існує заборгованість відповідача перед позивачем, то позовні вимоги в частині стягнення з відповідача основного боргу в сумі 1 068 960,00 грн. є обгрунтовані, законні та підлягають до задоволення.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки прострочення виконання з боку відповідача має місце, то позовні вимоги про стягнення з останнього 12 739,66 грн. відсотків річних (згідно поданого позивачем розрахунку (а.с.4)) є законними, обгрунтованими та таким, що підлягають до задоволення.

Щодо заяви про застосування строку позовної давності, апеляційний господарський суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

В ч.1 ст.264 ЦК України зазначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Відповідно до п. 4.4. Постанови Пленуму ВГС України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" від 29.05.2013 №10, до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати:

- визнання пред'явленої претензії;

- зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору;

- письмове прохання відстрочити сплату боргу;

- підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, шодо якої виник спір;

- письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу;

- часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу.

За наведених вище обставин, перебіг строку позовної давності перервався в 2013 році підписанням угоди про проведення розрахунку по договору поставки №33185 від 20.05.2010 року, а тому в задоволенні заяви МПП "Ілона" від 10.03.2016 року про застосування позовної давності (а.с.172) слід відмовити.

Враховуючи все вищевикладене в сукупності, колегія Рівненського апеляційного господарського суду прийшла до висновку, що рішення господарського суду Житомирської області прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а висновки, викладені в ньому, не відповідають обставинам справи.

З огляду на це, апеляційну скаргу позивача слід задоволити, а рішення господарського суду Житомирської області - скасувати, прийнявши нове рішення, яким позов задоволити.

При цьому, судові витрати, передбачені ст.44 ГПК України, у відповідності до ст.49 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 99,101,103,105,106 ГПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Констракшн Машинері" - задоволити.

2. Рішення господарського суду Житомирської області від 17.03.2016 року у справі № 906/866/15 - скасувати. Прийняти нове рішення.

"Позов задоволити.

Стягнути з Малого приватного підприємства "Ілона" (12501, Житомирська область, м. Коростишів, вул. Суворова, 79, , р/р 9 в АТ "Райффайзен банк Аваль" м. Києва, МФО 380805) на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Констракшн Машинері" (04086, м.Київ, вул. Петропавлівська, 54-А, , р/р 6870 в відділенні ПАТ ПУМБ "РЦ в м. Київ", МФО 334851) 1 081 699,66 грн. заборогованості, з яких 1 068 960,00 грн. - основний борг, 12 739,66 грн. - відсотки річних, та 21 633,99 грн. судового збору.

Видати наказ."

3. Стягнути з Малого приватного підприємства "Ілона" (12501, Житомирська область, м. Коростишів, вул. Суворова, 79, , р/р 9 в АТ "Райффайзен банк Аваль" м. Києва, МФО 380805) на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Констракшн Машинері" (04086, м.Київ, вул. Петропавлівська, 54-А, , р/р 6870 в відділенні ПАТ ПУМБ "РЦ в м. Київ", МФО 334851) 23 797,39 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

4. Місцевому господарському суду видати відповідні накази.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуюча суддя Коломис В.В.

Суддя Огороднік К.М.

Суддя Тимошенко О.М.