ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"04" липня 2016 р.Справа № 916/1067/16

За позовом Державне підприємство "ОСОБА_1 морський торговельний порт";

до відповідача ОСОБА_1 митниця ДФС

про стягнення 40692,5грн.

Суддя Літвінов С.В.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_2 - довіреність №20/7-945 від 10.06.2015р.;

Від відповідача: ОСОБА_3 довіреність №б/н від 10.05.2016р.;

Суть спору: Державне підприємство "ОСОБА_1 морський торговельний порт" (далі Позивач) звернулось до господарського суду Одеської області із позовом до ОСОБА_1 митниці ДФС ( далі Відповідач) про стягнення 40692,5грн., а саме основна заборгованість у сумі 40609,06 грн., 3% річних у сумі 83,44 грн. та судові витрати в сумі 1378 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 25.04.2016р. порушено провадження по справі №916/1067/16.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 13.06.2016р. продовжено строк розгляду справи відповідно до ст. 69 ГПК України.

Представник відповідача надав відзив на позов відповідно якого позовні вимоги не визнає, просить суд відмовити позивачу в задоволенні позову з підстав викладених у відзиві.

У судовому засіданні 04.07.2016р. було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду в порядку статті 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін встановлено наступне:

01 травня 2008 року між Державним підприємством «ОСОБА_1 морський торговельний порт» (далі-Власник мереж; ОСОБА_1 порт) та Південною митницею (далі-Користувач) був укладений Договір МКД-11994 (далі-Договір) відповідно до якого ОСОБА_1 порт забезпечує технічну можливість передачі (транзиту) електричної енергії власними технологічними електричними мережами в точки приєднання електроустановок Користувача або інших суб'єктів господарювання, передачу електричної енергії яким забезпечує Користувач.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців по Південній митниці () 19.08.2013 року відбулася державна реєстрація припинення вказаної юридичної особи за рішенням засновників.

Відповідно до Положення про Міністерство доходів і зборів України, затвердженого указом Президента України від 18.03.2013 року №141/2013 та Постанови КМУ від 20.03.2013 року №229 «Про утворення територіальних органів Міністерства доходів і зборів» утворено Південну митницю Міндоходів, що є правонаступником територіальних органів Державної митної служби, що реорганізуються (п.2 Постанови КМУ №229 від 20.03.13 р.).

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців на Південній митниці Міндоходів 21.07.2015 року відбулася державна реєстрація припинення юридичної особи.

Відповідно до постанови КМУ №67 від 01.03.2014 року «Про ліквідацію Міністерства доходів і зборів» зазначається, що Державна митна служба є правонаступником прав та обов'язків ліквідованого Міністерства доходів і зборів України у відповідних сферах діяльності.

Відповідно до Постанови КМУ №160 від 21.05.2014 року «Про утворення Державної фіскальної служби» Кабінет Міністрів України постановив: «Утворити Державну фіскальну службу як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України , реорганізувавши Міністерство доходів і зборів шляхом перетворення».

У відповідності до п.4.1 Договору Користувач зобов'язується своєчасно здійснювати оплату за використання електричних мереж Власника мереж за розрахунковий період. Розрахунок плати за використання електричних мереж Власника мереж здійснюється згідно з Додатком №5 «Порядок розрахунків».

Розділом 7 Договору передбачено порядок розрахунків за споживання електричної енергії, а саме:

п. 7.3. Розрахунковим вважається період з 1 (першого) числа попереднього місяця до 1 числа поточного місяця.

п.7.4. На підставі показів засобів обліку (Додаток №3 «Перелік місць встановлення розрахункових електролічильників») електричної енергії оформлюється Додаток №6 «Акт здачі-прийняття виконаних робіт (наданих послуг)».

п.7.5. Вартість послуг Власника мереж з утримання електричних мереж спільного використання визначається згідно з додатком №5 «Порядок розрахунків».

п.7.6. Оплата Користувачем послуг з утримання електричних мереж спільного використання здійснюється окремим платіжним дорученням на підставі виставленого Власником мереж рахунку в 10-денній термін з дати отримання рахунку.

Відповідно до п. 7.1. Договору облік електроенергії, спожитої ОСОБА_1 портом та Товариством, приєднаних до електричних мереж Одеського порту, здійснюється згідно з вимогами ПУЕ та ПКЕЕ. У разі порушення Товариством вимог нормативно-технічних документів щодо встановлення та експлуатації засобів обліку їх покази не використовуються при розрахунках за спожиту електроенергію, а обсяги спожитої електроенергії визначаються ОСОБА_1 портом розрахунковим шляхом згідно з вимогами додатка №4 «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії» та додатком №5 Порядок розрахунку».

Відповідно до додатку №5 «Порядок розрахунків» (далі - до Договору), а саме п.1. розрахунковим вважається період з 1 числа місяця до такого ж числа наступного місяця. При розрахунках за фактично спожиту електроенергію поняття «розрахунковий період» та календарний місяць» вважати прирівняними.

Розрахунки за передану електричну енергію проводяться Товариством виключно грошовими коштами на розрахунковий рахунок Одеського порту.

За дату оплати приймається дата зарахування коштів на розрахунковий рахунок Одеського порту.

Згідно до п.2 додатку №5 до Договору остаточний розрахунок за активну електроенергію, за перевищення договірних величин споживання електричної енергії та потужності, оплата нарахування по протоколу порушень при користуванні електричною енергією, рахунку і за надання послуг з компенсації перетікання реактивної енергії, пеня, індекс інфляції та інші платежі, згідно з умовами Договору, здійснюються Товариством самостійно на протязі 10-ти робочих днів з моменту отримання рахунку.

В результаті надання послуг ОСОБА_1 портом Користувачу були наданні послуги з передачі електричної енергії та виставлені відповідні рахунки, а саме:

-рахунок №3560089 від 31.01.2013 року на суму 13 384.12 грн; -рахунок №560215 від 01.03.2013 року на суму 13 591,02 грн; -рахунок №560342 від 01.04.2013 року на суму 13 633.92 грн.

Таким чином, сума боргу Користувача перед ОСОБА_1 портом за спожиту електроенергію складає: 13 384,12 грн +13 591,02 грн +13 633,92 грн = 40 609,06 грн.

Так, Актом №0149 за січень 2013 року. Актом М0269 за лютий 2013 року. Актом №0441 за березень 2013 року підтверджується факт надання в повному обсязі послуг Власником мереж. Відповідні акти підписані обома сторонами та зазначено, що претензій одна до одної не мають.

Відповідними копіями журналу вихідної кореспонденції (журнал видачі рахунків Служби енергетичного забезпечення Одеського порту) Одеського порту підтверджується факт направлення Південній митниці вищезазначені рахунки та акти.

Відповідач не виконав своїх зобов'язань щодо сплати рахунків, отже, заборгованості відповідача за використання електоромереж становить 40609,06 грн.

Враховуючи невиконання відповідачем взятого на себе за договором обовязку щодо оплати заборгованості за використання електоромереж, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, згідно якої просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 40692,5грн., а саме основна заборгованість у сумі 40609,06 грн., 3% річних у сумі 83,44 грн.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд дійшов висновків про задоволення позовних вимог в повному обсязі з наступних підстав.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певнихумовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно ст.509 Цивільного кодексу України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу, а саме: цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Він може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (ст.ст.202, 205 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), що визначено в ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Так, судом встановлено існування заборгованості по оплаті за використання електоромереж, у звязку з чим позовна вимога позивача щодо стягнення з відповідача вартості використання електоромереж в сумі 40609,06грн. є обґрунтованою та підлягає судом задоволенню.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Також, згідно ст. 625 ЦК України позивач просить стягнути з відповідача 3% річних від простроченої суми.

Оскільки Відповідачем не належним чином виконані умови Договору щодо оплати використання електоромереж, тому він зобов'язаний сплатити на користь Позивача три проценти річних від простроченої суми, розмір яких складає 83,44 грн.

Отже, згідно розрахунку позивача, сума 3% річних складає 83,44 грн. яка підлягає стягненню.

Заперечення відповідача викладені у відзиві на позовну заяву судом до уваги не приймаються з огляду на наступне.

Так, відповідач в своєму відзиві посилається на те, що частиною 1 статті 256 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з гогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до частини 1 статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частинами 3, 4 статті 267 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідач вказує, що для обґрунтування позовних вимог ДП "ОСОБА_1 морський торговельний порт" .посилається на рахунки №3560089 від 31.01.2013, №560215 від 01.03.2013, №560342 від 01.04.2013, однак позовна заява ДП "ОСОБА_1 морський торговельний порт" № 20/2-579 датована 19.04.2016р. тобто ДП „ОСОБА_1 морський торговельний порт'' звернулось до Господарського суду після закінчення строків позовної давності, встановлених частиною 1 ст.. 257 Цивільного кодексу України.

Таким чином, відповідач на підставі положень частин 3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України заявив про сплив строку давності та просить відмовити ДП "ОСОБА_1 морський торговельний порт" у позові.

Суд не приймає до уваги твердження відповідача про сплив строку позовної давності так як в матеріалах справи є гарантійний лист відповідача адресований позивачу від 29.04.2013 року за вих. № 11/4.1-10/58887 (отримано ОСОБА_1 портом 07.05.13 року) відповідно якого відповідач звернувся з проханням до позивача щодо не відключення обєктів митної інфраструктури від постачання енергоносіїв та повідомило, що розрахунки будуть здійснені після проведення реорганізаційних заходів.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Отже, відповідач своїм гарантійним листом від 29.04.2013р. визнав борг перед позивачем тому перебіг позовної давності переривається та починається заново тобто строк позовної давності починається з 29.04.2013р. і закінчується 29.04.2016р., в звязку з чим позивач звернувся до суду з позовом до відповідача 22.04.2016р. тим самим не пропустив строк позовної давності.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Під час розгляду справи відповідачем не було належним чином доведено суду та доказано виконання своїх зобовязань.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ст. 43 ГПК України).

Враховуючи вищезазначені обставини справи та перевіривши правильність наданого позивачем розрахунку сум заявлених до стягнення, позовні вимоги Державного підприємства "ОСОБА_1 морський торговельний порт" до ОСОБА_1 митниці ДФС підлягають задоволенню повністю в сумі 40692,5грн., а саме основна заборгованість у сумі 40609,06 грн., 3% річних у сумі 83,44 грн.

Згідно ст.ст.44, 49 Господарського процесуального кодексу України слід стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 1378грн.

Керуючись ст.ст. 44, 49, ст.ст.82 - 85 Господарського процесуального кодексу України суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з ОСОБА_1 митниці ДФС (65078, м. Одеса, вул. Гайдара, 21-А, ) на користь Державного підприємства "ОСОБА_1 морський торговельний порт" (65026, м. Одеса, пл. Митна, 1, ) основної заборгованості у сумі 40609,06 грн., 3% річних у сумі 83,44 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1378грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено та підписано 07 липня 2016 р.

Суддя С.В. Літвінов