ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

30.06.2016 Справа № 917/1000/13

За скаргою Публічного акціонерного товариства "АвтоКрАЗ", вул. Київська, 62, м. Кременчук, Полтавська область, 39631 до Департаменту державної виконавчої служби відділу примусового виконання рішень, вул. Городецького, 13, м. Київ, 01001 про скасування постанови ЗВП №45314193 в частині накладення арешту на рахунок зі спеціальним режимом № 9052 у ПАТ "Укрсоцбанк" у справі № 917/1000/13 за позовом Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України до публічного акціонерного товариства "АвтоКраз" про стягнення грошових коштів

Суддя Сірош Д.М.

Представники:

від стягувача: ОСОБА_1, довіреність №19/3-02/145 від 19.11.2015

від боржника: не з'явились

від ДВС: ОСОБА_2, довіреність №20.22/668 від 30.12.2015.

Розглядається скарга про скасування постанови ЗВП №45314193 в частині накладення арешту на рахунок зі спеціальним режимом № 9052 у ПАТ "Укрсоцбанк".

18.04.2015 до господарського суду надійшла скарга Публічного акціонерного товариства "АвтоКрАЗ" (вх. №262/17-84), в якій боржник просить суд скасувати постанову державного виконавця департаменту державної виконавчої служби відділу примусового виконання рішень ЗВП №45314193 в частині накладення арешту на рахунок зі спеціальним режимом №9052 у ПАТ "Укрсоцбанк".

08.06.2016 від боржника надійшла заява про збільшення позовних вимог, у якій просить суд скасувати постанову головного державного виконавця департаменту державної виконавчої служби відділу примусового виконання рішень ЗВП №45314193 повністю.

Суд відмовляє в прийнятті зазначеної заяви до розгляду, виходячи з наступного:

Відповідно до ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору.

В матеріалах справи відсутні докази направлення на адресу ДВС та стягувача копії зазначеної заяви.

Крім того, слід зазначити, що вимога щодо скасування постанови ЗВП 45314193 в повному обсязі порушить права стягувачів за іншими виконавчими провадженнями, які не є сторонами у справі №917/1000/13.

Зокрема, як роз'яснено у п. 9.12 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012, за змістом статті 1212 ГПК судові засідання у розгляді скарг на дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів повинні проводитись господарськими судами окремо за різними справами. У разі подання скарги на дії (бездіяльність) органів Державної виконавчої служби у зведеному виконавчому провадженні, в якій об'єднано вимоги за кількома виконавчими документами в різних справах, розглянутих різними судами, господарський суд з посиланням на пункт 5 частини першої статті 63 ГПК має повернути таку скаргу для розділу заявником відповідних вимог та подання скарг у кожній справі окремо.

22.06.2016 від ПАТ "АвтоКрАЗ" надійшли письмові пояснення (вх. №7888), в яких боржник зазначає, що в поданій скарзі №262/17-84 оскаржується постанова державного виконавця від 21.03.2016 ЗВП №45314193 про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, що надійшла на адресу ПАТ "АвтоКрАЗ" листом від 21.03.2016.

Вимоги скарги боржник підтримує в повному обсязі та просить суд скасувати арешти на накладені на рахунки підприємства.

Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у відзиві на скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на те, що державний виконавець, приймаючи оспорювану постанову керувався виключно положеннями Закону України "Про виконавче провадження", не порушуючи при цьому будь-яких правових норм щодо заходів примусового виконання судового рішення.

Представник стягувача в судовому засіданні проти задоволення скарги, заперечив, посилаючись на те, що державний виконавець діяв у відповідності до вимог чинного законодавства.

Розглянувши матеріали справи та поданої скарги, заслухавши представників стягувача, ДВС, суд встановив:

Рішенням господарського суду Полтавської області від 09.07.2013 у справі № 917/1000/13 позовні вимоги ПАТ Ощадбанк до ПАТ АвтоКрАЗ задоволені частково, стягнуто заборгованість за простроченим кредитом у сумі 294 336 000,00 грн, заборгованість за простроченими процентами в сумі 221 330 646,84 грн; 52 613 073,05 грн пені; 44 854 307,90 грн - 3% річних; 19 088 962,47 грн інфляційних за період з 28.12.2010 по 19.05.2013 включно, у стягненні 52 613 073,05 грн пені відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 06.11.2013 рішення господарського суду Полтавської області від 09.07.2013 змінено, стягнуто з ПАТ АвтоКрАЗ на користь ПАТ Ощадбанк заборгованість за простроченим кредитом у сумі 294 336 000,00 грн, заборгованість за простроченими процентами в сумі 221 330 646,84 грн; 24 711 113,61 грн пені за несвоєчасне погашення кредиту, 16 038 418,25 грн пені за несвоєчасну сплату процентів, 44 854 307,90 грн - 3% річних; 19 088 962,47 грн інфляційних за період з 28.12.2010 по 19.05.2013 включно, в іншій частині позову відмовлено.

19.11.2013 господарським судом Полтавської області виданий наказ на примусове виконання рішення та постанови.

14.01.2014 Відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України відкрито виконавче провадження ВП № 41447764 з виконання наказу господарського суду Полтавської області № 917/1000/13 від 19.11.2013.

Як зазначає боржник, листом від 21.03.2016 на адресу ПАТ АвтоКрАЗ надійшла постанова від 21.03.2016 ЗВП №45314193 про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах.

Оскаржуваною постановою накладено арешт і на рахунок № 9052 у ПАТ «Укрсоцбанк».

В обґрунтування скарги боржник зазначає, що страхувальник-роботодавець відкриває окремий поточний рахунок для зарахування страхових коштів у банках у порядку, встановленому Націо нальним банком України. Страхувальник-роботодавець, який є бюджетною установою, відкриває окремий рахунок для зарахування страхових коштів в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, у порядку, встановле- ному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики.

Кошти Фонду, що надходять на зазначений рахунок, обліковуються на окремому субрахунку.

Як стверджує боржник, рахунок № 9052 у ПАТ "Укрсоцбанк" відкритий на виконання Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 та використовується ПАТ «АвтоКрАЗ» виключно для надання матеріального забезпечення за рахунок коштів Фонду, тому він є рахунком зі спеціальним режимом. Даний факт підтверджується довідкою ПАТ "Укрсоцбанк» № 10.408-186/67/-7493 від 08.04.2016.

Відповідно до ст. 4 п. 4. ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» кошти Фонду не включаються до складу Державного бюджету України та використовуються тільки за цільовим призначенням, а саме, як передбачено ст. 11 п.2 п.п.1) для виплати матеріального забезпечення, страхових виплат та надання соціальних послуг, фінансування заходів з про філактики страхових випадків, передбачених цим Законом.

Отже, як вказує боржник, страхові кошти, зараховані на окремий поточний рахунок у ба нку або на окремий рахунок в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, можуть бути використані страхувальником виключно на надання матеріального забезпечення та соціальних послуг застрахованим особам та не можуть бути спрямовані на задоволення вимог кредиторів, на стягнення на підставі виконавчих та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до закону.

Тобто, стягнення коштів призначених для надання матеріального забезпечення застрахованим особам та розміщених на окремому рахунку підприємства прямо заборонено законом.

Враховуючи вищевикладене, боржник заявив вимогу про скасування постанови головного державного виконавця департаме нту державної виконавчої служби відділу примусового виконання рішень ЗВП № 45314193 від 21.03.2016 в частині накладення арешту на рахунок зі спеціальним режимом № 9052 у ПАТ «Укрсоцбанк».

Дослідивши матеріали скарги, суд дійшов висновку відмовити в задоволенні скарги, виходячи з наступного:

Статтею 124 Конституції України встановлено, що судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Статтею 115 ГПК України встановлено, що рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Стаття 1 цього Закону встановлює, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Частиною 1 статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Порядок та умови виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі не виконання їх у самостійному порядку визначає Закону України «Про виконавче провадження».

Одним із заходів примусового виконання рішень, відповідно до ст. 32 Закону України "Про виконавче провадження" є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника.

Статтею 52 Закону передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах.

Відповідно до ст. 57 Закону, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення і може накладатися державним виконавцем шляхом, зокрема, винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах.

При цьому, згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих на виконання ст.ст. 191 та 261 Закону України "Про теплопостачання", ст. 151 Закону України "Про електроенергетику", та на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов'язаних із забезпеченням ядерної безпеки.

Особливості звернення стягнення на майно боржника юридичної особи визначені в главі 5 цього Закону.

Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний зняти арешт з рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом.

Частиною 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що боржник зобов'язаний надавати у строк, установлений державним виконавцем, достовірні відомості про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» страхувальник-роботодавець відкриває окремий поточний рахунок для зарахування страхових коштів у банках у порядку, встановленому Національним банком України. Страхові кошти, зараховані на окремий поточний рахунок у банку або на окремий рахунок в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, можуть бути використані страхувальником виключно на надання матеріального забезпечення та соціальних послуг застрахованим особам. Страхові кошти, зараховані на окремий рахунок, не можуть бути спрямовані на задоволення вимог кредиторів, на стягнення на підставі виконавчих та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до закону.

Проте, в матеріалах справи відсутні докази надання боржником державному виконавцю інформації щодо наявності рахунків зі спеціальним режимом використання, тоді як довідка банківської установи датована 08.04.2016 та адресована ПАТ "АвтоКрАЗ".

Отже, з матеріалів справи вбачається, що державний виконавець, приймаючи оспорювану постанову про накладення арешту, зокрема, і на рахунок відповідача №9052 керувався положеннями Закону України "Про виконавче провадження".

Отже, державний виконавець, приймаючи постанову про накладення арешту, зокрема, і на рахунок боржника №9052 керувався виключно положеннями Закону України Про виконавче провадження, не порушуючи при цьому будь-яких правових норм щодо заходів примусового виконання судового рішення, а тому його дії при винесенні постанови є правомірними, підстави для визнання спірної постанови в частині накладення арешту на рахунок №9052 недійсною відсутні.

Аналогічної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у Постанові № 908/3422/14 від 13.01.2016.

На підставі вищевикладеного, суд вважає скаргу ПАТ "АвтоКрАЗ" безпідставною, необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Пунктом 9.13 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 №9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" встановлено, що за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

У зв'язку з наведеним, суд відхиляє скаргу ПАТ "АвтоКрАЗ".

Керуючись ст. ст. 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити ПАТ "АвтоКрАЗ" у задоволенні скарги щодо скасування постанови державного виконавця департаменту державної виконавчої служби відділу примусового виконання рішень ЗВП №45314193 від 21.03.2016 в частині накладення арешту на рахунок зі спеціальним режимом №9052 у ПАТ "Укрсоцбанк".

Суддя Д.М. Сірош