ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"30" червня 2016 р.Справа № 916/1160/16

За позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "ОДЕСПРОДКОМПЛЕКС"

до відповідача: Державного підприємства Міністерства оборони України "ПІВДЕНЬВІЙСЬКБУД"

про визнання договору оренди дійсним

Суддя Цісельський О.В.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (за довіреністю)

від відповідача: не з'явився

Відповідно до ст. 77 ГПК України в судовому засіданні оголошувалась перерва з 31.05.2016р. до 12 год. 30 хв. 14.06.2016р.

СУТЬ СПОРУ: позивач, товариство з обмеженою відповідальністю "ОДЕСПРОДКОМПЛЕКС" звернувся до господарського суду Одеської області із позовною заявою до Державного підприємства Міністерства оборони України "ПІВДЕНЬВІЙСЬКБУД", в якій просить суд визнати договір оренди №5 від 20.05.2002р. таким, що діє з закінченням терміну дії до 28.02.2021 року включно.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 06.05.2016р. позовну заяву (вх.№1241/16) прийнято до розгляду, порушено провадження у справі та справу призначено до розгляду в судовому засіданні.

Заяви позивача про відкладення розгляду справи (вх.№12159/16 від 16.05.2016р.) та (вх.№13557/16 від 31.05.2016р.) судом були задоволені.

30.06.2016р. позивач подав письмові пояснення (вх.№16244/16), якими додатково обґрунтував заявлені вимоги.

Представник позивача заявлені позовні вимоги підтримує та просить задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання, призначене на 30.06.2016р. не з'явився, хоча про час та місце його проведення був повідомлений належним чином, про що свідчить підпис уповноваженого представника на розписці про відкладення від 14.06.2016р., подав до суду відзиви на позов (вх.№12268/16 від 17.05.2016р.) та (вх.№15639/16 від 31.05.2016р.) відповідно до яких заявлені позивачем позовні вимоги не визнає та просить суд відмовити у їх задоволенні.

В процесі розгляду справи учасниками процесу були надані додаткові докази, які оглянуті судом та залучені до матеріалів справи.

Згідно з ст.75 Господарського процесуального кодексу України справу розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ст.85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Дослідивши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

28 травня 2002р. між Державним підприємством Міністерства оборони України "ПІВДЕНЬВІЙСЬКБУД" (Орендодавець) та товариством з обмеженою відповідальністю "ОДЕСПРОДКОМПЛЕКС" (Орендар) було укладено договір оренди №5 нерухомого військового майна, розташованого на території ДП МО України "ПІВДЕНЬВІЙСЬКБУД" в Одеському гарнізоні за адресою: м. Одеса, вул. Промислова, 41, згідно умов п.1.1. якого, Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування не житлові приміщення загальною площею 3 996,60 м2, розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Промислова, 41 в складі:

- будівлі казарми 2 100,0 м2;

- будівлі штабу і столової 1 460,0 м2;

- автомобільних боксів 120 м2;

- будівлі сховища 291,6 м2;

- будівлі КПП і лазні - 25 м2.

Відповідно до п..5.1. Договору, Орендар зобов'язаний використовувати орендоване майно у відповідності до його призначення, визначеним статутом Орендодавця, майно якого передано в оренду та умов даного Договору.

Пунктом 6.1. Договору визначено, що після закінчення терміну договору оренди, Орендар, який належним чином виконував свої обов'язки, має право, за інших рівних умов, на продовження Договору оренди на новий термін.

Зі змісту п.10.1. Договору вбачається, що даний Договір діє з "1" червня 2002 року по "1" червня 2007 року.

У відповідності до п.10.7 Договору у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення дії Договору, або внесення змін в Договір оренди, протягом одного місяця після закінчення терміну дії Договору, він вважається продовженим на той самий термін і на тих умовах, які передбачені даним Договором.

За актом прийому-передачі не житлових приміщень в оренду від 28.05.2002р. відповідач передав, а позивач прийняв в платне строкове користування наступне майно:

- будівлі казарми 2 571,0 м2;

- будівлі штабу і столової 1 651,0 м2;

- автомобільних боксів 433,2 м2;

- будівлі сховища 524,0 м2;

- будівлі КПП 51,3 м2;

- приміщення бані 125,4 м2;

- з/бетонних огородження 347 м/п;

- асфальтового покриття 1 000 м2, загальною вартістю 519 869 грн., згідно звіту про експертну оцінку цих будівель, від 16 липня 2002р.

Зазначений договір 20.08.2002р. було погоджено із регіональним відділенням Фондом державного майна України по Одеській області.

Угодою від 04.06.2007р. до Договору оренди, сторони погодили продовження терміну дії договору до 30.04.2010р.

Додатковою угодою №10-2010 від 05.05.2010р. про поновлення строку Договору оренди сторони погодили продовження терміну дії договору до 31.03.2016р.

Додатковою угодою №19-2013 від 05.04.2013р. про поновлення строку Договору оренди сторони погодили продовження терміну дії договору до 28.02.2016р.

В обґрунтування заявленого позову, позивач зазначає, що йому стало відомо, що відповідач 09.02.2016р. направив на адресу товариства з обмеженою відповідальністю "ОДЕСПРОДКОМПЛЕКС" лист, яким просив у зв'язку з закінченням строку дії даного договору звільнити орендовані будівлі із складанням відповідного акту приймання-передачі.

25.02.2016р. відповідач повторно звернувся до позивача з листом, яким просив у зв'язку з закінченням строку дії даного договору звільнити будівлі із складанням відповідного акту приймання-передачі.

25.03.2016р. відповідач втретє звернувся до позивача з листом, яким вимагав і строк до 10.04.2016р. звільнити будівлі із складанням відповідного акту приймання-передачі.

Проте, як зазначає позивач, зазначені листи відповідача він не отримував, що підтверджується листом Одеської дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" №12/289-29170К від 24.05.2016р.

Обґрунтовуючи позов, позивач зазначає, що з врахуванням того, з боку відповідача протягом місяця після закінчення строку дії договору на адресу позивача заяви про припинення дії договору не надходили, у зв'язку з чим, договір оренди №5 від 28.05.2002р. є дійсним.

З врахуванням того, що на думку позивача оспорюваний договір оренди №5 є дійсним, дії відповідача з питань повернення орендованого майна порушують права та охоронювані законом інтереси позивача як орендаря, й зумовило в свою чергу звернення товариства з обмеженою відповідальністю "ОДЕСПРОДКОМПЛЕКС" до господарського суду Одеської області із даним позовом, за захистом своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів.

Дослідивши обставини справи, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних правових підстав.

У відповідності до ст.11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини.

Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків.

При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Частини 1, 4 ст.202 ЦК України визначають, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

До договорів, що укладаються більш як двома сторонами (багатосторонні договори), застосовуються загальні положення про договір, якщо це не суперечить багатосторонньому характеру цих договорів.

Згідно з ч.1 ст.627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір).

До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Частиною 2 ст.640 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Із системного аналізу тексту, укладеного між сторонами договору, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою оспорюваний договір є договором оренди державного майна.

Пунктом 1 ст.760 Цивільного кодексу України передбачено, що предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).

Положеннями п.1 ст.761 Цивільного кодексу України встановлено, що право передання у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права.

За приписами ст.784 Цивільного кодексу України наймач має право вимагати розірвання договору найму, якщо:

1) наймодавець передав у користування річ, якість якої не відповідає умовам договору та призначенню речі;

2) наймодавець не виконує свого обов'язку щодо проведення капітального ремонту речі.

Наведене свідчить про те, що чинним законодавством передбачено можливість дострокового розірвання договору за рішенням суду на вимогу однієї із сторін цього договору.

Таке розірвання може ініціюватися як з підстав, визначених сторонами у спірному договорі, так і у випадках, визначених законом.

Частина 2 ст.17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" встановлює, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

При цьому, суд зазначає, що під письмовим повідомленням слід розуміти не тільки направлення відповідних відомостей, а і їх отримання адресатом.

До такого висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 18 листопада 2015 року №6-1884цс15.

За приписами ч.ч.1, 2 ст.11128 ГПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

Невиконання судових рішень Верховного Суду України тягне за собою відповідальність, установлену законом.

З врахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що оскільки матеріали справи не містять доказів повідомлення позивача про намір відповідача припинити договір оренди в порядку ч.2 ст.17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", яка кореспондується з п.10.7. Договору, у зв'язку з чим, суд дійшов висновку, що договір оренди №5 нерухомого військового майна, розташованого на території ДП МО України "ПІВДЕНЬВІЙСЬКБУД" в Одеському гарнізоні за адресою: м. Одеса, вул. Промислова, 41, є продовженим на той самий термін і на тих самих умовах.

Відповідно до вимог ст.ст.32, 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

При цьому, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та недоведеними, у зв'язку з чим відмовляє позивачу у задоволенні заявлених позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.32, 33, 44-49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. У позові товариства з обмеженою відповідальністю "ОДЕСПРОДКОМПЛЕКС" відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає чинності в порядку ст.85 ГПК України.

Повний тест рішення складено 05 липня 2016 р.

Суддя О.В. Цісельський