РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2016Справа №910/7213/16

За позовомПублічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал»
доПублічного акціонерного товариства «Київенерго»
провизнання недійсним одностороннього правочину про припинення зобов'язань зарахуванням

СуддяСташків Р.Б.

Представники
від позивача - Герасименко І.В. (представник за довіреністю);
від відповідача:Левченко В.І., Зеленько Н.Ю. (представники за довіреністю).

СУТЬ СПОРУ:

У квітні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» (далі - позивач або АК «Київводоканал») звернулося до господарського суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (далі - відповідач або ПАТ «Київенерго») про визнання недійсним правочину про припинення зобов'язань зарахуванням, викладеного у заяві ПАТ «Київенерго» від 30.03.2016 № 42АУ/52Ф/3717 про зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 7233178,65 грн. (далі - Заява про залік).

Позовні вимоги мотивовані тим, що вказана Заява про залік не відповідає вимогам статті 601 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), оскільки викладені в ній зобов'язання не є безспірними та, відповідно, не можуть бути погашені в порядку вказаної статті шляхом одностороннього правочину. Крім того, на думку позивача, у зв'язку із спірністю зобов'язань оспорюваний правочин не відповідає вимогам статті 203 ЦК України, позаяк не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. На обґрунтування зазначеного твердження позивач вказує, що у нього не обліковується перед відповідачем заборгованість за надані за договором від 21.12.2015 № 975/05/14-15 протягом січня-лютого 2016 року послуги в розмірі 7233178,65 грн. До того ж відповідач не визнає і заборгованість перед позивачем за договором від 07.08.2014 № 12477/5-01, оскільки при розгляді справи № 910/33110/15 за позовом АК «Київводоканал» про стягнення з ПАТ «Київенерго» заборгованості за цим договором заперечує наявність своєї заборгованості перед АК «Київводоканал».

Відповідач позов не визнав. Свої заперечення мотивував тим, що стаття 601 ЦК України не вимагає для проведення зарахування безспірності заявлених до зарахування вимог.

У судових засіданнях призначених на 18.05.2016 та 06.06.2016 оголошувались перерви до 06.06.2016 і 15.06.2016, відповідно.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані сторонами докази та оцінивши їх у сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «Київенерго» звернулось до АК «Київводоканал» із Заявою про залік (отримана позивачем 31.03.2016), відповідно до якої повідомило про проведення зарахування своєї заборгованості перед АК «Київводоканал» за договором №12477/5-01 про надання послуг з централізованого постачання питної холодної води, що призначена для виробництва послуг з централізованого постачання гарячої води від 07.08.2014 (далі - Договір №1) за надані у жовтні-листопаді 2015 року послуги на загальну суму 7233178,65 грн. у рахунок погашення заборгованості АК «Київводоканал» перед ПАТ «Київенерго» за договором від 21.12.2015 № 975/05/14-15 про закупівлю послуг (далі - Договір №2) за надані протягом січня-лютого 2016 року послуги на таку ж саму суму.

13.04.2016 ПАТ «Київенерго» надіслало на адресу АК «Київводоканал» заяву від 31.03.2016 № 590/7/1 про уточнення до Заяви про залік, згідно з якою вказало, що оскільки 24.03.2016 між товариствами було підписано акт коригування наданих послуг з підвищення тиску холодної води (підкачки) водопідкачуючими пристроями за лютий 2016 року на суму 706959,28 грн., яка з технічних причин не була врахована при визначенні суми вищевказаного зарахування зустрічних вимог, то слід вважати проведеним зарахування за вищевказаними договорами та періодами надання послуг на суму 6526219,36 грн. Ця заява була отримана позивачем 15.04.2016, про що свідчить залучена до матеріалів справи копія повідомлення про вручення поштового відправлення.

Оцінюючи правову природу наведених Заяви про залік та заяви про уточнення до Заяви про залік суд зазначає наступне.

Враховуючи положення частини 3 статті 202, частини 2 статті 601 ЦК України заява про зарахування зустрічних однорідних вимог за своєю правовою природою є одностороннім правочином.

Чинне законодавство України не передбачає спеціальних вимог щодо форми заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог як одностороннього правочину, а відтак - такий правочин вважається вчиненим, а зобов'язання, відповідно, припиненим внаслідок заліку однорідних вимог у момент вчинення правочину, тобто у момент реалізації правочину суб'єктом через його відповідне зовнішнє виявлення.

До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов'язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину (частини 5 статті 202 ЦК України).

За загальним правилом передбаченим частиною 3 статті 651 ЦК України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Згідно з частиною 1 статті 214 ЦК України особа, яка вчинила односторонній правочин, має право відмовитися від нього, якщо інше не встановлено законом.

З матеріалів справи слідує, що Заява про уточнення до Заяви про залік (часткова відмова від зарахування на суму 706959,28 грн.) була вчинена у такій самій формі, в якій було вчинено і сама заява про зарахування (вимога передбачена частиною 3 статті 214 ЦК України), а тому враховуючи вищевказані положення ЦК України, суд дійшов висновку, що відповідачем з дотриманням вимог законодавства України було вчинено зміни до одностороннього правочину - заліку зустрічних однорідних вимог.

Таким чином, на підставі Заяви про залік (з урахуванням внесених змін за заявою про уточнення до Заяви про залік) відбулося зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 6526219,36 грн. (у частині зарахування 706959,28 грн. ПАТ «Київенерго» в установленому порядку відмовилось).

Оскільки ПАТ «Київенерго» частково відмовилось від зарахування на суму 706959,28 грн. ще до подання АК «Київводоканал» вказаного позову до суду, то права у цій частині позивача станом на момент звернення до суду вже були відновлені відповідачем, і відповідно на цю дату не є порушеними або оспорюваними (відповідач не заперечує, що у цій частині залік не відбувся в зв'язку із відмовою заявника), що є підставою для відмови у позові в цій частині.

Відтак, оспорюваний правочин на предмет його недійсності оцінюється судом в частині зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 6526219,36 грн.

Відповідно до статті 601 ЦК України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, для чого достатньо заяви однієї сторони.

Аналогічні положення містяться й у статті 203 Господарського кодексу України.

Із аналізу наведених норм вбачається, що зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов'язань, в одному з яких одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов'чязанні є кредитором у другому). Вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам: бути зустрічними; бути однорідними; строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Випадки недопустимості зарахування зустрічних вимог передбачені в статті 602 ЦК України, частині 5 статті 203 ГК України. Так, відповідно до вказаних норм не допускається зарахування зустрічних вимог: про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю; про стягнення аліментів; щодо довічного утримання (догляду); у разі спливу позовної давності; за зобов'язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом; в інших випадках, встановлених договором або законом.

Позивач, посилаючись на те, що порушено вимогу безспірності боргу, вдається до помилкового тлумачення чинного законодавства, адже статтею 601 ЦК України (як і частиною 3 статті 203 ГК України) такої вимоги не передбачено. Наведені у статті 602 ЦК України, частині 5 статті 203 ГК України випадки недопустимості зарахування зустрічних однорідних вимог також не містять умову, яка не давала можливість провести залік при наявності спору.

Тому, при вирішенні питання щодо визнання одностороннього правочину недійсним, суду необхідно встановити зустрічність вимог, однорідність вимог та настання терміну їх виконання.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем було заявлено до зарахування однорідні вимоги, а саме грошова заборгованість проти грошової заборгованості.

Також, суд дійшов висновку, що вимоги є зустрічними, оскільки обумовлені наявністю зобов'язань між сторонами у справі, а саме: за Договором №1 ПАТ «Київенерго» є боржником, а АК «Київводоканал» кредитором, а за Договором №2 навпаки - АК «Київводоканал» є боржником, а ПАТ «Київенерго» - кредитором.

Перевіряючи дійсність зобов'язань сторін та настання строку їх виконання, судом встановлено наступне.

Відповідно до Договору №1 АК «Київводоканал» надавало ПАТ «Київенерго» послуги з централізованого постачання питної холодної води, що призначена для вироблення послуги з централізованого постачання гарячої води, а ПАТ «Київенерго» зобов'язувалось їх оплачувати.

Згідно з пунктом 3.4 Договору №1 оплата за надані послуги за цим Договором здійснюється ПАТ «Київенерго» у безготівковому порядку протягом 20 календарних днів з моменту виставлення АК «Київводоканал» у передбаченому цим Договором порядку розрахункових документів. У разі неотримання від АК «Київводоканал» розрахункового документа, ПАТ «Київенерго» здійснює оплату вартості наданих йому послуг не пізніше останнього дня місяця наступного за розрахунковим, платіжним дорученням, виходячи з діючого тарифу та фактичної кількості наданих йому послуг.

Актами приймання-передачі послуг з водопостачання за жовтень 2015 року № 10/1 від 04.11.2015, № 10/2 від 30.11.2015, № 10/3 від 04.11.2015, № 10/4 від 30.11.2015, а також за листопад 2015 року № 11/1 від 30.11.2015№ 11/2 від 24.12.2015, № 11/3 від 30.11.2015, № 11/4 від 24.12.2015 підтверджується факт надання у вказаний період АК «Київводоканал» послуг ПАТ «Київенерго» на загальну суму 36289310,79 грн. (з ПДВ).

При цьому, ПАТ «Київенерго» не оспорювало факт того, що зазначені послуги у сумі 23779504,84 грн. станом на 28.03.2016 ним не були оплачені. Зворотного матеріали справи не містять.

У поданому у справі № 910/33110/15 відзиві ПАТ «Київенерго» заперечуючи проти позову АК «Київводоканал» лише зазначило, що на момент звернення з позовом (у справі 910/33110/15) строк виконання зобов'язань з оплати послуг за Договором № 1 за листопад 2015 року ще не настав, не заперечуючи проти факту надання цих послуг за листопад 2015 року та їх вартості.

Отже, на момент вчинення оспорюваного правочину у ПАТ «Київенерго» за жовтень-листопад 2015 року була наявна заборгованість перед АК «Київводоканал» у сумі 6526219,36 грн. (конкретний розмір заборгованості за вказаний період не є предметом дослідження у даній справі), строк погашення якої за умовами Договору № 1 уже настав.

Судом також встановлено, що на підставі Договору №2 ПАТ «Київенерго» надало АК «Київводоканал» у січні-лютому 2016 року послуги з підвищення тиску холодної води (підкачки) водопідкачуючими пристроями на загальну суму 6526219,36 грн., що підтверджується залученими до матеріалів справи копіями актів приймання-передачі вказаних послуг з 01.01.2016 по 31.01.2016 № 19 від 31.01.2016, та з 01.02.2016 по 29.02.2016 № 20 від 29.02.2016, актами коригування наданих послуг за січень 2016 року та лютий 2016 року від 24.03.2016.

Відповідно до пункту 2.5 Договору №2 АК «Київводоканал» зобов'язувалось оплачувати вартість послуг з підвищення тиску холодної води протягом 20 банківських днів з моменту підписання сторонами акту приймання передачі послуг з підвищення тиску холодної води.

Доказів оплати АК «Київводоканал» зазначених послуг на суму 6526219,36 грн. на момент вчинення оспорюваного правочину матеріали справи не містять.

Таким чином, з огляду на наведене, судом встановлено, що строк виконання обох зобов'язань настав.

Позивачем, у супереч вимогам статей 33, 34 ГПК України, належними і допустимими доказами не доказано суду своїх прав, а також не спростовано обставин на які посилається відповідач в обґрунтування своїх заперечень на позов.

Отже, спірний односторонній правочин з припинення зобов'язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог на суму 6526219,36 грн. (з урахуванням внесених змін за заявою про уточнення до Заяви про залік) вчинений відповідно до приписів статті 601 ЦК України та статті 203 ГК України та спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 21.06.2016

СуддяСташків Р.Б.