ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.06.2016р. Справа№ 914/931/16

За позовом: Львівського національного університету ветеринарної медицини та біотехнологій імені С.З. Гжицького, м.Львів

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м.Львів;

за участі третьої особи, що не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивача: Регіонального відділення Фонду державного майна у Львівській області, м. Львів;

про стягнення заборгованості в сумі 22 644,07 грн.

Суддя Коссак С.М.

при секретарі Кошовий О.С.

Представники:

Від позивача: Кравець В.Ю. - представник за довіреністю б/н від 13.05.2015 року;

Від відповідача: не з'явився;

Від третьої особи: не з'явився.

На розгляд господарського суду Львівської області 05.04.2016 року надійшла позовна заява Львівського національного університету ветеринарної медицини та біотехнологій імені С.З. Гжицького до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в сумі 22 644,07 грн.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 07.04.2016р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 25.04.2016р. та залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Регіональне відділення Фонду державного майна у Львівській області.

З підстав зазначених в ухвалі суду від 25.04.2016р. розгляд справи відкладено на 16.05.2015р

З підстав зазначених в ухвалі суду від 16.05.2016р. розгляд справи відкладено на 22.06.2016р.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач у порушення умов договору оренди нерухомого державного майна № 115 від 28.08.2013р. не в повному обсязі та не своєчасно здійснював оплату орендних платежів, у зв'язку з чим позивач просить стягнути заборгованість по орендній платі за період в сумі 12 325,06 грн. За неналежне виконання умов договору позивач просить стягнути 231,21 грн. пені, 5 414,60 грн. 10% штрафу, 508,32 грн. 3% річних та 188,68 грн. інфляційних втрат.

22.06.2016р. позивач подав заяву про залишення без розгляду позову в частині стягнення 751,25 грн. податку на землю та 3 224,95 грн. за електроенергію, у зв'язку неможливістю подання витребуваних судом документів та підтвердження даних сум.

В судовому засіданні 22.06.2016р. представником позивача просить позов задоволити повністю з підстав зазначених в позовній заяві, з врахуванням заяви про залишення позовних вимог в частині стягнення 751,25 грн. податку на землю та 3 224,95 грн. за електроенергію без розгляду та просить стягнути 12 325,06 грн. заборгованості по орендній платі, пені, 5 414,60 грн. 10% штрафу, 508,32 грн. 3% річних та 188,68 грн. інфляційних втрат .

В судове засідання 22.06.2016р. третя особа, явку повноважного представника не забезпечила, про причини не явки та не виконання вимог ухвал суду не повідомила.

Відповідач в черговий раз у судове засідання 22.06.2016р. явку повноважного представника не забезпечив, причин неявки та невиконання вимог ухвал суду не повідомив, відзиву на позов не надав.

Поштова кореспонденція з ухвалою про порушення провадження у справі та про відкладення розгляду справ, які надсилалась відповідачу повернулись без вручення з відміткою: «за закінченням терміну зберігання», яка надсилалась судом на адресу: 79060, АДРЕСА_1, що зазначена позивачем у позовній заяві та вбачається з відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Відповідно до пункту 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Отже, господарським судом виконані всі можливі заходи щодо сповіщення відповідача про час та місце судового засідання.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Відповідач не скористався своїм правом подання відзиву на позовну заяву та надання доказів в порядку статті 33 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи те, що норми статті 38 Господарського процесуального кодексу України щодо обов'язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства - свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом створені належні умови для надання сторонами доказів в обґрунтування своєї правової позиції.

У зв'язку з тим, що відповідач не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, подання відзиву на позов та доказів, а матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін і неявка відповідача не перешкоджає вирішенню спору, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку статті 75 Господарського процесуального кодексу України - за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до ст. 69 ГПК України суд обмежений строками розгляду справи.

У судовому засіданні 22.06.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи судом встановлено таке.

28.08.2013р. між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській області (орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (орендар, відповідач у справі) було укладено договір оренди нерухомого державного майна №115 (надалі- Договір).

Відповідно до п.1.1договору, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме державне майно - нежитлові приміщення №№1-3 площею 41,6 кв.м., які розміщені в одноповерховій цегляній окремо розташованій будівлі (літера "Б") за адресою: АДРЕСА_2 (надалі - майно) та перебувають на балансі Львівського національного університету ветеринарної медицини та біотехнологій імені С.З.Гжицького (балансоутримувач, позивач у справі).

Факт передачі майна в оренду підтверджується актом приймання-передачі від 28.08.2013р., підписаного та скріплено печатками сторін та балансоутримувача.

Майно передається в оренду з метою розміщення буфету, що не здійснює продаж товарів підакцизної групи (п. 1.2 Договору).

Згідно з п.3.1 Договору, сторони погодили, що орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995р. №786, і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку орендної плати червень 2013 року 1103,90 грн. Орендна плата за перший (повний) місяць оренди - липень 2013 року визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць червень 2013 р. на індекс інфляції липень 2013 р.

Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за звітний місяць (п.3.3 Договору).

Відповідно до п. 3.6 Договору, орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу щомісяця не пізніше 10 числа місяця наступного за звітним відповідно до пропорцій розподілу установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж, у наступному співвідношенні:

- 50% до Державного бюджету на рахунок, визначений Державною казначейською службою України, а саме: одержувач коштів - Держбюджет м. Львова, код ЄДРПОУ одержувача - 38008294, банк одержувача - ГУДКУ у Львівській області, МФО 825014, № рахунку - 2002 (код 22080300);

- 50% на рахунок балансоутримувача.

Відповідно до п. 5.3 Договору, відповідач, як орендар зобов'язався своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату до державного бюджету та балансоутримувачу.

Всупереч умов договору, відповідач неналежно виконував взяті на себе зобов'язання по сплаті орендної плати.

Станом на дату подання позову до суду заборгованість відповідача по орендній платі перед балансоутримувачем за період з травня 2015р. по лютий 2016р. становить 12 325,06 грн. (довідка про рух коштів згідно Договору станом на 29.02.2016р.).

Відповідачем не подано суду жодних доказів які б спростовували факт існування заборгованості в сумі 12 325,06 грн.

За неналежне виконання умов договору позивач на підставі ст. 625 ЦК України просить стягнути 3% річних в сумі 508,32 грн. та інфляційні втрати в сумі 188,68 грн. та на підставі п.3.7., п 3.8. Договору пеню в сумі 231,21 грн. та 5 414,60 грн. 10% штрафу.

В частині стягнення 751,25 грн. податку на землю та 3 224,95 грн. за електроенергію просить про залишення без розгляду (заява від 22.06.2016р. № 26424/16).

Доказів повної або часткової оплати заборгованості сторонами не подано.

При винесенні рішення суд виходив з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

В силу положень статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено - якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір оренди є обов'язковим для виконання сторонами.

Між сторонами у справі виникли зобов'язання на підставі договору оренди в силу пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України.

Статтею 283 Господарського кодексу України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що у користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Згідно приписів частини 3 статті 283 Господарського кодексу України, об'єктом оренди, зокрема, можуть бути нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення).

Відповідно до частини третьої статті 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Частиною першою статті 19 цього ж Закону встановлено, що орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

Приписами статті 286 Господарського кодексу України встановлено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Стаття 599 Цивільного кодексу України вказує на те, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідач проти вимог позивача не заперечив, допустимих доказів спростування наявності боргу чи його розміру не надав. Доказів проведення часткової чи повної оплати орендної плати перед балансоутримувачем не надав.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості по орендній платі за договором в сумі 12 325,06 грн., яка виникла за період з травня 2015р. по січень 2016р., оскільки така обґрунтована та підтверджена матеріалами справи.

Щодо стягнення 751,25 грн. податку на землю та 3 224,95 грн. електроенергії залишити без розгляду виходячи з наступного.

Як зазначено у п.4.8 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики застосування ГПК України судами першої інстанції» залишення позову без розгляду - це форма закінчення розгляду господарським судом справи без прийняття рішення суду в зв'язку з виявленням обставин, які перешкоджають розглядові справи, але можуть бути усунуті в майбутньому.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 81 ГПК України, господарський суд залишає позов без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані господарським судом матеріали, необхідні для вирішення спору, або представник позивача не з'явився на виклик у засідання на виклик у засідання господарського суду і його нез'явлення перешкоджає розгляду спору.

Згідно п.4.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» при вирішенні питання щодо залишення позову без розгляду (стаття 81 ГПК) господарським судам слід мати на увазі, що застосування пункту 5 частини першої цієї статті можливо лише за наявності таких умов: - додаткові документи вважаються витребуваними, тільки якщо про це зазначено у відповідному процесуальному документі або, в разі оголошення перерви в судовому засіданні, - в протоколі такого засідання; - витребувані документи чи явка представника позивача дійсно необхідні для вирішення спору, тобто за їх відсутності суд позбавлений можливості вирішити спір по суті.

В частині стягнення 751,25 грн. податку на землю та 3 224,95 грн. електроенергії суд залишає без розгляду, у зв'язку з неможливістю виконання вимог суду про що зазначається позивачем в заяві (вх.№26424/16 від 22.06.2016р.), не подано витребуваних судом документів, що виключає можливість суду перевірити правильність нарахування даної заборгованості.

Крім того, слід зазначити, що строк розгляду спору встановлений ст. 69 ГПК України закінчується та після усунення обставин, що зумовили залишення без розгляду в частині стягнення 751,25 грн. податку на землю та 3 224,95 грн. електроенергії, позивач має право знову звернутись з ним до господарського суду в загальному порядку.

Згідно з статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно п.9.1. Договору за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань за цим Договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 3.7 договору орендна плата перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі підлягає індексації і стягується до бюджету та балансоутримувачу у визначеному п.3.6 співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Відповідно до п.3.8 договору у разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 10% від суми заборгованості.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями в цьому Кодексі визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 Господарського кодексу України, в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій. Така позиція зазначена у постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2012року №06/5026/1052/2011 та відображено в інформаційному листі Вищого господарського суду №01-06/908/2012 від 13.07.2012р.

Відповідно до статті 627 Цивільного кодексу України, враховуючи статтю 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Позивач просить стягнути пеню в сумі 231,21 грн. та 10% штрафу в сумі 5 414,60 грн.

Однак судом встановлено, що позивачем допущено помилку при нарахуванні 10 % штрафу, оскільки заборгованістю по орендні платі становить 12 325,06 грн., яка існує більше ніж три місяці. Отже, штраф у розмірі 10 % сплачується від суми заборгованості і становить 1 232,50 грн. - 10% штрафу, що підлягає стягненню. В частині стягнення 4 182,10 грн. 10% штрафу слід відмовити.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало були виконати.

Отже, заборгованість в сумі 12 325,06 грн. з врахуванням п. 3.6. Договору виникає з 11.03.2016р., також з врахуванням того що позивачем період прострочення зазначено до 31.03.2016р. Отже, пеня на суму заборгованості 12 325,06 грн. за період з 11.03.2016р. по 31.03.2016р. становить 311,16 грн.(подвійна облікова ставка НБУ). Суд приходить до висновку, що заявлена пеня в сумі 231,21 грн. підлягає стягненню в межах заявлених позовних вимог.

Судом також встановлено, що позивачем допущено помилки про розрахунку інфляційних втрат та 3% річних.

З цього приводу суд зазначає.

Відповідно ст.253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язаний його початок.

Відповідно ч. 5 ст.254 Цивільного кодексу України, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Судом здійснено перерахунок 3% річних з врахуванням вище наведеного, прийшов до висновку, що стягненню підлягає 175,89 грн. 3% річних. В частині стягнення 332,43 грн. 3% річних слід відмовити.

Відповідно п. 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» зазначено, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання (п.3.1).

(З врахуванням правової позиції відображеної у постанові Вищого господарського суду України від 29.10.2015р. у справі №910/2510/15-г.)

Суд здійснивши перерахунок інфляційних втрат з врахуванням вище наведеного, дійшов висновку, що стягненню підлягають інфляційні втрати в сумі 188,68 грн. в межах заявлених позовних вимог.

Згідно з ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Виходячи з наведеного вище, суд дійшов висновку про задоволення позовних частково.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі вищенаведеного та керуючись статтями 22, 32, 33, 34, 49, 81, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (79060, АДРЕСА_1 ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Львівського національного університету ветеринарної медицини та біотехнологій імені С.З. Гжицького ( 79010, м. Львів вул. Пекарська, 50; ідентифікаційний код 00492990) 12 325,06 грн. заборгованості по орендній платі, 231,21 грн. пені, 1 232,50 грн. 10% штрафу, 175,89 грн. 3% річних, 188,68 грн. - інфляційних втрат та 861,30 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. В частині стягнення 751,25 грн. податку на землю та 3 224,95 грн. за електроенергії позовних вимог - залишити без розгляду.

4. В задоволенні решті позовних вимог відмовити.

5. Накази видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 30.06.2016р.

Суддя Коссак С.М.