ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" квітня 2016 р. Справа № 911/271/16

Господарський суд Київської області у складі судді Бабкіної В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Бучанської міської ради Київської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю Укрскан

про стягнення 129186,00 грн.

секретар судового засідання: Мамчур А.О.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність № 04-08/726 від 25.03.2016 р.);

від відповідача: ОСОБА_2 (довіреність № 1/0216 від 17.02.2016 р.).

Обставини справи:

Бучанська міська рада Київської області (далі позивач) звернулась до господарського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Укрскан (далі - відповідач) про стягнення 129186,00 грн. збитків у вигляді упущеної вигоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач всупереч ст. 40 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності не уклав з позивачем договору про пайову участь (внесок) замовника будівництва у розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Буча, чим спричинив бюджету міста збитки у вигляді упущеної вигоди (неодержаного доходу), які позивач просить суд стягнути з відповідача.

Крім того, позивачем в порядку ст.ст. 66, 67 Господарського процесуального кодексу України заявлено клопотання про вжиття запобіжних заходів шляхом накладення арешту на все майно, яке належить відповідачу.

Розгляд справи відкладався.

25.02.2016 р. до господарського суду Київської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву б/н, б/д (вх. № 4162/16 від 25.02.2016 р.), за змістом якого відповідач заперечує проти позовних вимог позивача в повному обсязі, посилаючись при цьому на таке.

Декларація про готовність обєкта до експлуатації була зареєстрована Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області 04.11.2011 р., і 10.02.2012 року відповідач отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно. Однак, позивач звернувся до відповідача з пропозицією щодо укладання договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Буча лише 02.09.2015 р., про що свідчить лист № 04-09/873. Таким чином, на момент прийняття обєкта в експлуатацію договір про пайову участь між позивачем та відповідачем укладений не був. При цьому, на момент звернення позивача до відповідача щодо укладення вказаного договору, як і на дату звернення до суду з відповідним позовом, обєкт будівництва вже введений в експлуатацію. Відтак, відповідач переконаний, що позивач звернувся з вищевказаним листом до відповідача після спливу встановленого ч. 9 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» строку. Таким чином, на переконання товариства, вимога позивача про укладення договору про пайову участь замовників будівництва у створенні та розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста з відповідачем вже після введення обєкта будівництва в експлуатацію не ґрунтується на вимогах закону. Водночас, підставою для виникнення у сторін прав та обов'язків у даному випадку є саме договір про пайову участь у розвитку інфраструктури міста Буча, який в силу приписів ч. 9 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» має бути укладений не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію.

28.03.2016 р. до господарського суду Київської області представником позивача за вих. № 04-08/263 від 25.03.2016 р. було подано для долучення до матеріалів справи витребувані судом документи, а також додаткові письмові пояснення № 04-08/263/1 від 25.03.2016 р., за змістом яких Бучанська міська рада наголошує, що до 01.01.2013 р., коли набрали чинності ч.ч. 3 та 9 статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», не існувало обмежень щодо строку укладення договору пайової участі, зокрема, - до введення обєкта в експлуатацію. Натомість, частиною 2 статті 40 Закону був передбачений обовязок забудовника сплатити кошти пайової участі.

Крім того, позивач посилається на те, що про порушення свого права в частині ненадходження до бюджету від ТОВ «Укрскан» коштів пайової участі Бучанська міська рада дізналася внаслідок отримання акту ревізії Державної фінансової інспекції в Київській області від 06.07.2015 р., оскільки чинним законодавством не передбачено направлення органами державного архітектурно-будівельного контролю до органів місцевого самоврядування копій декларацій про початок виконання будівельних робіт та про введення обєкта в експлуатацію.

З огляду на викладене, позивач просив суд визнати поважними причини пропуску строку звернення до господарського суду за захистом порушеного права та захистити порушене право Бучанської міської ради.

У судовому засіданні 28.03.2016 р. представником Бучанської міської ради Київської області було подано клопотання б/н від 28.03.2016 р. (вх. № 6467/16 від 28.03.2016 р.), в якому позивач просить суд продовжити строк розгляду справи у порядку статті 69 Господарського процесуального кодексу України.

Також у судовому засіданні 28.03.2016 р. представник позивача заявив про не підтримання позивачем заяви про застосування заходів забезпечення позову у даній справі та просив суд не розглядати її. Зазначене клопотання представника позивача було задоволено судом.

Ухвалою господарського суду Київської області від 28.03.2016 р. було продовжено строк вирішення спору у даній справі на 15 днів.

У судовому засіданні 07.04.2016 р. представник позивача позовні вимоги підтримував, представник відповідача проти позову заперечував.

У судовому засіданні 07.04.2016 р. було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

У 2015 році Державною фінансовою інспекцією в Київській області було проведено ревізію міського бюджету та фінансово-господарської діяльності Бучанської міської ради за період з 01.09.2011 р. по завершений місяць 2015 року, якою було встановлено недоотримання бюджетом міста значної суми коштів, у тому числі - внаслідок несплати до бюджету коштів пайової участі ТОВ «Укрскан» у звязку з реконструкцією та модернізацією існуючих приміщень, будівництвом сервісного центру на СТО вантажних тягачів марки «МАН», І черга, в м. Буча, вул. Заводська, 1.

Як зазначає позивач, враховуючи надходження до Бучанської міської ради акту ревізії Державної фінансової інспекції в Київській області від 06.07.2015 р., з метою усунення виявлених в акті ревізії фактів недоотримання місцевим бюджетом міста Буча коштів пайової участі, Бучанською міською радою було надіслано ТОВ «Укрскан» листа щодо необхідності укладення та підписання договору пайової участі № 04-09/873 від 02.09.2015 р.

Однак, зазначені вимоги товариством не виконані, договір пайової участі не укладений, і, відповідно, кошти пайової участі в розмірі 10% вартості введеного в експлуатацію обєкта (129186,00 грн.) сплачені до місцевого бюджету не були, у звязку з чим позивач і звернувся до суду з даним позовом про стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди бюджету міста в сумі 129186,00 грн.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши позиції сторін, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог Бучанської міської ради з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, у листопаді 2011 року відповідачем було введено в експлуатацію закінчений будівництвом обєкт «Реконструкція та модернізація існуючих приміщень, будівництво сервісного центру на СТО вантажних тягачів марки «МАН», І черга будівництва по вул. Заводській, 1, м. Буча в Київській області», що підтверджується відповідною Декларацією про готовність обєкта до експлуатації, зареєстрованою Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області 04.11.2011 р.

Відповідно до даних вищезазначеної декларації кошторисна вартість об'єкта будівництва за затвердженою проектною документацією становить 1291,861 гривень.

До позову міською радою був долучений розрахунок величини пайової участі на розвиток інфраструктури міста Буча, складений КП «Бучабудзамовник», відповідно до якого сума пайового внеску у звязку із введенням вказаного обєкта в експлуатацію складає 129186,00 грн. (10% загальної кошторисної вартості будівництва обєкта).

Частинами 1, 2, 4 ст. 11 Цивільного кодексу України унормовано, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до приписів ст. 179 Господарського кодексу України, майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і не господарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності встановлює Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності», що набрав чинності 12.03.2011 р. (за певними винятками). Зокрема, згідно з Розділом V «Прикінцеві положення», цей Закон набирає чинності з дня його опублікування, крім, серед іншого, частини третьої, абзацу сьомого частини дев'ятої статті 40, які набирають чинності з 1 січня 2013 року.

Станом на 04.11.2011 року (на дату введення в експлуатацію зазначеного вище обєкта відповідача) стаття 40 «Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту» вказаного Закону мала наступну редакцію:

1. Порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону.

2. Замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

3. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури. (Частина 3 не набрала законної сили).

4. До пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту не залучаються замовники у разі будівництва: 1) об'єктів будь-якого призначення на замовлення державних органів або органів місцевого самоврядування за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів; 2) будівель навчальних закладів, закладів культури, фізичної культури і спорту, медичного і оздоровчого призначення; 3) будинків житлового фонду соціального призначення та доступного житла; 4) індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків загальною площею до 300 квадратних метрів, господарських споруд, розташованих на відповідних земельних ділянках; 5) об'єктів комплексної забудови територій, що здійснюється за результатами інвестиційних конкурсів або аукціонів; 6) об'єктів будівництва за умови спорудження на цій земельній ділянці об'єктів соціальної інфраструктури; 7) об'єктів, що споруджуються замість тих, що пошкоджені або зруйновані внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного або природного характеру; 8) об'єктів, передбачених Державною цільовою програмою підготовки та проведення в Україні фінальної частини чемпіонату Європи 2012 року з футболу, за рахунок коштів інвесторів.

5. Величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта, визначеної згідно з державними будівельними нормами, стандартами і правилами. При цьому не враховуються витрати на придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішніх і позамайданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій.

У разі якщо загальна кошторисна вартість будівництва об'єкта не визначена згідно з державними будівельними нормами, стандартами і правилами, вона визначається на основі встановлених органом місцевого самоврядування нормативів для одиниці створеної потужності.

6. Встановлений органом місцевого самоврядування для замовника розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту не може перевищувати граничний розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту.

Граничний розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту з урахуванням інших передбачених законом відрахувань не може перевищувати: 1) 10 відсотків загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта - для нежитлових будівель та споруд; 2) 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта - для житлових будинків.

7. Органам місцевого самоврядування забороняється вимагати від замовника будівництва надання будь-яких послуг, у тому числі здійснення будівництва об'єктів та передачі матеріальних або нематеріальних активів (зокрема житлових та нежитлових приміщень, у тому числі шляхом їх викупу), крім пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту, передбаченої цією статтею, а також крім випадків, визначених частиною п'ятою статті 30 цього Закону.

8. Розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається протягом десяти робочих днів з дня реєстрації органом місцевого самоврядування звернення замовника про укладення договору про пайову участь та доданих до нього документів, що підтверджують вартість будівництва об'єкта, з техніко-економічними показниками.

9. Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію.

Істотними умовами договору є:

1) розмір пайової участі;

2) строк (графік) сплати пайової участі;

3) відповідальність сторін.

Невід'ємною частиною договору є розрахунок величини пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту.

Кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту сплачуються в повному обсязі до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію єдиним платежем або частинами за графіком, що визначається договором. (Абз. 7 частини 9 не набрав законної сили).

10. Кошти, отримані як пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, можуть використовуватися виключно для створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури відповідного населеного пункту.

З наведеного слідує, що на момент введення в експлуатацію у листопаді 2011 року спірного обєкта, Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» для відповідача вже було передбачено обовязок взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті (ч. 2 ст. 40 Закону).

Також Законом на той час вже було передбачено укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію (абз. 1 ч. 9 статті 40 Закону).

Відтак, чинним на момент введення в експлуатацію спірного обєкта законодавством було передбачено обовязок саме замовника звернутися за укладенням договору про пайову участь у розвитку інфраструктури міста до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію.

Доказів виконання відповідачем зазначеного обовязку, встановленого законом, до матеріалів справи не надано.

Поряд з цим, слід зазначити, що відповідно до ч. 3 ст. 179 ГК України укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Таким чином лише договір є підставою для сплати замовниками будівництва коштів пайової участі у розвитку інфраструктури на території м. Буча.

Водночас, пропозиція щодо укладення договору пайової участі, з якою позивач звернувся до відповідача у вересні 2015 року, не узгоджується з приписами статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», якою на час вказаного звернення вже було встановлено, що укладення договору пайової участі в розвитку інфраструктури населеного пункту відбувається до введення обєкта в експлуатацію.

Окрім того, слід зазначити, що порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону.

З матеріалів справи слідує, що організаційні та економічні відносини, повязані із залученням і використанням коштів забудовників обєктів містобудування у розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури у звязку з будівництвом обєктів містобудування на території міста Буча, регулюються рішенням Бучанської міської ради № 609-23-VI від 29 березня 2012 року «Про затвердження Порядку сплати пайової участі замовника у розвитку інфраструктури міста Буча», яке набрало чинності з 01.04.2012 р.

Згідно з п. 4.2 вказаного Порядку для нежитлових будівель і споруд розмір пайової участі (внеску) на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Буча визначений в сумі 10% загальної кошторисної вартості будівництва.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з приписами ст. 623 Цивільного кодексу України та ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарські зобов'язання або встановлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Відповідно до ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди є одним із видів цивільно-правової відповідальності. При цьому, для застосування такої міри відповідальності потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, а саме: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи, шкідливий результат такої поведінки (збитки), причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками, вина правопорушника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Відтак, сторона, яка вважає, що її права були порушені та нею понесені збитки, повинна довести як розмір збитків, так і факт їх понесення.

При цьому, збитки не є санкцією заздалегідь визначеного розміру. Тягар доведення наявності і обґрунтування розміру упущеної вигоди покладається на позивача, який повинен довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Тобто упущена вигода розглядається як гарантований, безумовний і реальний доход. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов'язань.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Вищого господарського суду України від 16.06.2014 р. у справі № 905/6318/13, від 09.07.2014 р. у справі № 912/518/13 та ін.

Приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 36 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З матеріалів справи слідує, що позивачем належними та допустимими доказами у розумінні наведених вище приписів Господарського процесуального кодексу України не доведено суду наявності у даному випадку повного складу цивільного правопорушення, а саме - не доведено розміру заявлених до стягнення з відповідача збитків у вигляді упущеної вигоди.

Так, як зазначалося вище, розрахунок заявленого до стягнення у вигляді упущеної вигоди пайового внеску був здійснений, виходячи зі ставки 10%, встановленої у Порядку сплати пайової участі замовника у розвитку інфраструктури міста Буча, що був затверджений рішенням Бучанської міської ради № 609-23-VI від 29.03.2012 р., яке набрало чинності з 01.04.2012 року.

Між тим, згідно зі ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 1-рп/99 від 09.02.1999 р. (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів), положення частини першої статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб.

Таким чином, застосування позивачем до обєкта будівництва відповідача, введеного в експлуатацію у 2011 році, вимог Порядку сплати пайової участі замовника у розвитку інфраструктури міста Буча, затвердженого у 2012 році, є безпідставним та необґрунтованим.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь місцевого бюджету міста Буча збитків у вигляді упущеної вигоди в сумі 129186,00 грн.

Решта доводів сторін була досліджена судом і наведених вище висновків суду не спростовує.

Витрати зі сплати судового збору, відповідно до статей 44, 49 ГПК України, покладаються судом на позивача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Повне рішення підписане 12.04.2016 р.

Суддя В.М. Бабкіна