ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
УХВАЛА

"04" липня 2016 р.Справа № 924/293/16

Господарський суд Хмельницької області у складі колегії суддів: Виноградова В.В., (головуючий), ОСОБА_1, ОСОБА_2, розглянувши матеріали справи

за позовом публічного акціонерного товариства „Банк національний кредит", м. Київ в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації - ОСОБА_3, м. Київ

до приватного підприємства "Аграрна компанія 2004", с. Попівці Волочиського району Хмельницької області

за участю третьої особі, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, м. Київ

про зобов'язання повернути кошти

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_4 - за довіреністю від 02.09.2015 р.

від відповідача: ОСОБА_5 - за довіреністю від 18.01.2016 р.

віт третьої особи: не з'явився

встановив: позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить, враховуючи заяви про зменшення розміру позовних вимог від 11.05.2016 р. та про зміну підстави позову від 24.05.2016 р., зобов'язати повернути публічному акціонерному товариству "Банк національний кредит" грошові кошти в розмірі 2233592,21 грн., що одержані за нікчемною додатковою угодою №1 до договору №DL14/2014-147 від 28.03.2014 р., обґрунтовуючи тим, що проведеною перевіркою додаткової угоди №1 до договору №DL14/2014-147 від 28.03.2014 р. було виявлено, що вказаний договір є нікчемним з підстав, визначених п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", у зв'язку із незастосуванням перерахунку нарахованих процентів за зниженою відсотковою ставкою банк відмовився від власних майнових вимог, що потягло за собою необґрунтовану виплату відповідачу грошових коштів у розмірі 2233592,21 грн., який визначається як різниця між виплатою відсотків за ставкою 23% річних та виплатою відсотків за зниженою ставкою в розмірі 0,5% річних при достроковому розірванні договору відповідно до п. 2.9 договору. При цьому також посилається на положення ст. ст. 215, 216 ЦК України.

У письмових поясненнях (№04-08/1541 від 10.05.2016 р.) позивач вказав, що додаткова угода є нікчемною з підстав, визначених п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", оскільки банк відмовився від власних майнових вимог, що потягло за собою необґрунтовану виплату відповідачу грошових коштів у розмірі 2233592,21 грн. В порушення приписів ч. 5 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", відповідач не повернув банку усе отримане на підставі нікчемного правочину. При цьому посилається на положення ст. ст. 202, 203, 215 ЦК України, п. 2.5.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" №11 від 29.05.2013р., ст. ст. 37, 38, 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Повноважний представник позивача позовні вимоги підтримав. Надав письмові пояснення (№04-08/2132 від 02.07.2016 р.), в яких акцентував увагу на тому, що внаслідок укладення договору про внесення змін до договору банківського вкладу банк відмовився від права (втратив право) утримати із суми депозиту, яка повертається вкладнику, різниці між сумою раніше сплачених вкладнику процентів та сумою процентів, перерахованих за зниженою процентною ставкою (2233592,21 грн.). Стверджує, що, розуміючи негативне фінансове становище банку, сторони договору з метою уникнення негативних наслідків для вкладника у вигляді втрати нарахованих відсотків уклали додаткову угоду №1 від 04.06.2015р., внаслідок чого банк відмовився від власних майнових вимог щодо права утримати із суми депозиту, яка повертається вкладнику, різниці між сумою раніше сплачених вкладнику процентів та сумою процентів, перерахованих за зниженою процентною ставкою. Жодної вигоди від вказаного правочину банк не отримав і об'єктивно договір укладено не в інтересах банку, враховуючи його умови і дії вкладника після його укладення. Вважає, що наведене свідчить, що додаткова угода №1 від 04.06.2015р. підпадає під положення п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та є нікчемною і не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з її недійсністю. При цьому посилається на ст. ст. 37, 38, 48, п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", ст. 236 ЦК України.

Повноважний представник відповідача проти позовних вимог заперечила.

У відзиві на позов (від 11.04.2016 р.) відповідач зазначив, що відповідно до п. 1.10 договору депозитної лінії від 28.03.2014 р. №DL14/2014-147 відповідачем було подано заяву про дострокове розірвання договору та повернення суми вкладного траншу від 02.06.2015 р. за вих. № 401. З посиланням на положення ст. ст. 1058, 1060, 1061 ЦК України стверджує, що 04.06.2015 р. між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду №1 до договору, якою п. 2.9 договору було викладено у новій редакції: "2.9. У випадку розірвання цього договору або договору траншу з ініціативи вкладника, проценти нараховуються та сплачуються без перерахування за весь час знаходження вкладу та/або вкладного траншу/траншів на депозитному рахунку". Зазначає, що пунктом 4.2 договору передбачено порядок дій банку у випадку дострокового повернення по ініціативі вкладника суми вкладу та/або вкладних траншів, який було дотримано позивачем (з врахуванням внесених змін до п.2.9 договору), та виплачено відповідачу проценти у повному обсязі згідно умов договору.

У відзиві на позов від 30.05.2016 р., посилаючись на положення ст. ст. 3, 6, 11, 509, 525, 526, 627, 1058, 1061, 1068 ЦК України, відповідач вказує, що додаткова угода на момент розгляду справи по суті є чинною, а докази оскарження її в судовому порядку позивачем не подано. З урахуванням положення ст. ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", ст. ст. 215, 216 ЦК України, стверджує, що виклавши п. 2.9 договору у новій редакції, сторони дійшли згоди про відсутність у депозитному договорі умови щодо виплати відсотків за депозитним договором за зменшеною ставкою у разі дострокового розірвання договору. Отже, виплата банком відсотків за користування депозитом з розрахунку 23% річних є належним виконанням банком своїх зобов'язань за депозитним договором і не може вважатись відмовою банку від власних майнових вимог, відповідно відсутні підстави вважати додаткову угоду від 04.06.2015 р. нікчемною.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб повноважного представника в судове засідання не направила. У письмових поясненнях (від 07.06.2016 р.), посилаючись на положення ст. ст. 34, 44, 45, 47, 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" як спеціального закону у цих правовідносинах, підтримала позовні вимоги ПАТ "Банк національний кредит".

З огляду на зазначене, враховуючи визначені ГПК України засади змагальності та рівності сторін судового процесу, необхідність подання для повного, всебічного та об'єктивного вирішення спору додаткових доказів, суд вважає за необхідне відкласти розгляд справи.

Керуючись ст.ст. 77, 86 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Розгляд справи відкласти на 11:00 год. "14" липня 2016 р.

Сторонам надати письмові обґрунтовані, документально підтверджені пояснення щодо моменту розірвання договору депозитної лінії від 28.03.2014 р. №DL14/2014-147 та виплати процентів і повернення депозиту.

Головуючий суддя Суддя СуддяОСОБА_6 М.Є ОСОБА_1 ОСОБА_2

Віддрук. 5 прим.: 1 - до справи, 2, 3 - позивачу (04053, м. Київ, вул. Тургенєвська 52/58; 01001, м. Київ, пл. Спортивна 3); 4 - відповідачу (31222, Хмельницька обл., Волочиський р-н, с. Попівці, вул. Шкільна 34 А), 5 - третій особі (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 17). 5 - рек. з пов. про вруч.