ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

30 червня 2016 р. Справа № 902/505/16

Господарський суд Вінницької області у складі:

Головуючого судді В. Білоуса

ОСОБА_1 Мовчан

за участю представників:

позивача: не з'явився;

відповідача: ОСОБА_2- згідно довіреності.

Місце розгляду справи : приміщення суду,кімн.№ 1114

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом:Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Донецькобленерго" (84302, Донецька обл., м.Краматорськ, вул.Островського, буд.8)

до:Донецького національного університету (21021, Вінницька обл., м.Вінниця, вул.600-річчя, 21)

про стягнення 15 006,44 грн. згідно договору № 2050 від 13.01.2009 р. про постачання електричної енергії, з яких: 8 787,49 грн.- боргу за активну електроенергію спожиту за період з червня 2014 р. по листопад 2014 р., 342,20 грн.- 3% річних за період з 24.06.2014 р. по 24.12.2015 р., 4 463,88 грн.- інфляційних втрат за період з 01.07.2014 р. по 30.11.2015 р., 1 412,87 грн.- пені за період з 24.06.2014 р. по 13.11.2014 р.

ВСТАНОВИВ :

Позивач вимог ухвали суду від 14.06.2016 р. про явку в судове засідання повноважного представника, надання додаткових доказів не виконав. Копія вказаної ухвали направлена відповідачу рекомендованим листом на адресу вказану в позовній заяві. Станом на 30.06.2016 р. від органу поштового зв'язку на адресу суду не надходило доказів вручення копії вказаної ухвали позивачеві.

Згідно ст. 64 ГПК України ухвала про порушення провадження у справі надсилається зазначеним особам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб -підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

Як вбачається також із п.3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Крім того суд звертає увагу на п.4 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 02.06.2006 р. № 01-8/1228 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році", п.11 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2007 р. № 01-8/123 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році" в яких наголошується, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Також суд зазначає, що відповідно до пункту 2.6.15 Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.02.2013 р. № 28 (з подальшими змінами) на звороті у лівому нижньому куті оригіналу процесуального документа, який виготовляється судом та залишається у справі, проставляється відповідний штамп суду з відміткою про відправлення документа, що містить вихідний реєстраційний номер, загальну кількість відправлених примірників документа, дату відправлення, підпис працівника, який її здійснив, та може містити відмітку про отримання копії процесуального документа уповноваженим представником адресата.

Як наголошується в п.19 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 13.08.2008 р. № 01-8/482 "Про деякі питання застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у першому півріччі 2008 року" дана відмітка, за умови, що її оформлено відповідно до наведених вимог названої Інструкції, є підтвердженням належного надсилання копій процесуального документа сторонам та іншим учасникам судового процесу.

На першому примірнику ухвали, яка наявна в справі, є штамп суду з відміткою про відправку документа. Дана відмітка оформлена відповідно до вимог Інструкції з діловодства в господарських судах України наведених вище, а тому суд дійшов висновку, що вона є підтвердженням належного надсилання копії процесуального документа сторонам.

Це розцінюється судом як вручення рекомендованого листа із копією ухвали від 14.06.2016 р. позивачу та, як належне повідомлення про час і місце судового розгляду справи за його участю. Суд вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення позивача про час і місце судового розгляду справи за його участю.

Оскільки сторони належним чином повідомлені про час і місце розгляду, суд прийшов до висновку про те, що нез'явлення представника позивача в судове засідання, неподання позивачем витребуваних судом доказів, не перешкоджає вирішенню спору, та на підставі ст.75 ГПК України прийшов до висновку про розгляд справи за наявними в справі доказами у відсутність представника позивача.

Відповідач у відзиві та його представник в судовому засіданні позов визнали частково в сумі 8 787,49 грн.- боргу. В задоволенні решти вимог про стягнення 342,20 грн.- 3% річних, 4 463,88 грн.- інфляційних втрат, 1 412,87 грн.- пені просить відмовити.

У відзиві відповідач покликається на те, що з червня 2014 року по листопад 2014 року включно ДонНУ обов'язок щодо оплати вартості електроенергії дійсно не виконувався. Вказує про те, що утім такі дії Відповідача були викликані обставинами, що від нього не залежали, так, починаючи з травня 2014 року у м. Донецьк, який на той час був місцезнаходженням ДонНУ, відбувалися активні бойові дії, внаслідок чого було припинено роботу або переміщено більшість державних органів, в тому числі, і Управління Державної казначейської служби України у м. Донецьку Донецької області через яку ДонНУ здійснювалася оплата за спожиту електроенергію. Зазначає про те, що окрім того, в умовах, що тоді склалися у м. Донецьку, повноцінне здійснення ДонНУ своєї діяльності стало неможливим. Вказує про те, що за наказом «міністра освіти» самопроголошеної Донецької народної республіки від 01.09.2014 року вся матеріальна база ДонНУ була захоплена озброєними людьми. Покликається на те, що виходячи із обставин, що склалися, Міністерство освіти і науки України видало наказ №1084 від 30.09.2014 року про переведення ДонНУ до м. Вінниці для продовження освітньої діяльності. Відповідно до цього наказу навчальний рік 2014-2015 року повинен був початися з 03 листопада 2014 року, до цього часу на спеціальному сайті здійснювалася реєстрації співробітників, студентів і аспірантів, що виявили бажання працювати (навчатися) у ДоНУ. Зазначає про те, що в період з вересня по листопад 2014 року вже у м. Вінниця співробітниками ДонНУ здійснювалися усі можливі дії щодо відновлення документації та програмного забезпечення, оскільки всі документи (в тому числі, і оригінал договору №2050 від 13 січня 2009 року та вся бухгалтерська документація) залишилися у захоплених будівлях ДонНУ у м. Донецьку.

Покликається на те, що із викладеного вище випливає, що через невідворотність обставин, що відбувалися на території Донецької області, ДонНУ не зміг належним чином виконати свої обов'язки перед Позивачем. Вказує про те, що відповідач не заперечує проти належного виконання договору, а також сплати основної суми боргу, проте із підстав викладених вище вважаємо, що стягнення суми 3% річних, пені та інфляційних втрат не має достатнього правового підґрунтя.

Заслухавши пояснення представника відповідача, повно, всебічно, обєктивно і в сукупності дослідивши надані в справу докази, надавши їм юридичну оцінку, суд, прийшов до висновку, що позовні вимоги, на підставі ст. 11, 16, 509, 525, 526, 530, 625 ЦК України, ст. 275, 277 ГК України підлягають задоволенню в сумі 13 734,82 грн., з яких: 8 787,49 грн.- боргу за активну електроенергію спожиту за період з червня 2014 р. по листопад 2014 р., 342,16 грн.- 3% річних за період з 24.06.2014 р. по 24.12.2015 р., 4 463,88 грн.- інфляційних втрат за період з 01.07.2014 р. по 30.11.2015 р., 141,29 грн.- пені за період з 24.06.2014 р. по 13.11.2014 р.(пеня, на підставі ст.83 ГПК України, підлягає зменшенню судом із суми 1 412, 87 грн. до 10% від вказаної суми, а саме до 141,29 грн.)

До такого висновку суд прийшов з огляду на наступне.

13.01.2009 р. між ВАТ "Донецькобленерго" (в договорі Постачальник) та Донецьким національним університетом (в договорі Споживач) було укладено договір № 2050 про постачання електричної енергії (надалі Договір).

Згідно розділу 1 Договору Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача із загальною (за всіма об'єктами) приєднаною потужністю 27,0 кВт, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.

Згідно п.2.3.4 та абзацу 3 розділу 9.1 та 10 Договору та Додатків № 3 "Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії", № 5 "Порядок розрахунків" Споживач здійснює оплату за спожиту електроенергію на підставі виставленого рахунку грошовими коштами у термін, що не перевищує 5 операційних днів з дня отримання рахунку.

Згідно п.4.2.1 Договору за внесення платежів, передбачених пунктами 2.3.4 - 2.3.5 цього Договору з порушенням термінів, визначених додатком № 5 "Порядок розрахунків" до цього Договору, Споживач сплачує Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день прострочення платежу; 3% річних з простроченої суми. При цьому сума грошового зобов'язання за цим договором повинна бути оплачена Споживачем з урахуванням встановленого індексу інфляції.

Згідно абз.3 п.9.1 Договору сторони домовились, що загальний строк позовної давності до правовідносин встановлюється в 10 років, строк позовної давності для стягнення неустойки (штрафу, пені)- 2 роки. Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання припиняється через 2 роки від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно п.9.5 Договору цей договір набирає чинності з дня його підписання і укладається на строк до 31.12.2008 р. Договір вважається щорічно продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії Договору жодною із Сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

13.04.2011 року на виконання Закону України «Про акціонерні товариства» від 17.09.2008 року загальними зборами акціонерів ВАТ «Донецькобленерго» прийнято рішення про зміну найменування Товариства з відкритого на публічне.

27.03.2012 року у відповідності до рішення загальних зборів акціонерів Публічне акціонерне товариство "Донецькобленерго" перейменовано у Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Донецькобленерго». Відбулася державна реєстрація статуту ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» в новій редакції. 30.03.2012 року внесені зміни до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України та видана Довідка з ЄДРПОУ, що стверджується копіями виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, витягу зі статуту позивача.

Позивач свої зобов'язання стосовно постачання електричної енергії виконав відповідно до умов договору про постачання електричної енергії та додатків до нього.

Таким чином відповідачу за період з червня 2014 р. по листопад 2014 р. було поставлено електричної енергії на суму 8 787,49 грн., що стверджується копіями обопільно підписаних та скріплених печатками сторін актів прийняття - передавання товарної продукції від 16.06.2014 р., 15.07.2014 р., 19.08.2014 р., 15.09.2014 р., 17.10.2014 р., 20.11.2014 р. (а.с.24, 26, 28, 30, 32, 34).

Також вказане стверджується копіями рахунків за активну електроенергію № 16/2050 від 16.06.2014 р. на суму 2 055,98 грн., № 16/2050 від 15.07.2014 р. на суму 1 249,68 грн., № 16/2050 від 19.08.2014 р. на суму 391,42 грн., № 16/2050 від 15.09.2014 р. на суму 1 807,32 грн., № 16/2050 від 17.10.2014 р. на суму 2 362,40 грн., № 16/2050 від 20.11.2014 р. на суму 920,69 грн. які містять відмітки про отримання вказаних рахунків.

Відповідач оплату не здійснив. Таким чином, борг відповідача перед позивачем за використану електроенергію, згідно договору № 2050 від 13.01.2009 р. про постачання електричної енергії становить 8 787,49 грн., що і стало причиною виникнення спору.

Зміст вказаного договору, додатків до нього свідчить, що між сторонами виникли правовідносини з енергопостачання електроенергії, які регулюються ст. 275, 277 ГК України.

Згідно ст. 275, 277 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту електроенергію та дотримуватися передбаченого договором режим у її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Абоненти користуються енергією з додержанням правил користування енергією відповідного виду, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідальність за порушення правил користування енергією встановлюється законом.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Як зазначено в ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Таке ж положення містить і ст.173 Господарського кодексу України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Як вбачається із приписів ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про законність і обгрунтованість належними доказами вимог позивача про стягнення 8 787,49 грн.- боргу за активну електроенергію спожиту за період з червня 2014 р. по листопад 2014 р..

Окрім суми боргу позивач заявив до стягнення 342,20 грн.- 3% річних за період з 24.06.2014 р. по 24.12.2015 р., 4 463,88 грн.- інфляційних втрат за період з 01.07.2014 р. по 30.11.2015 р., 1 412,87 грн.- пені за період з 24.06.2014 р. по 13.11.2014 р..

Стаття 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до п.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.ст.6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ч.І ст. 202 ГК України, ст. 599 ЦК України зобов'язання, зокрема, припиняються виконанням, проведеним належним чином.

З огляду на викладене, перевіривши розрахунок позовних вимог, суд приходить до висновку про законність і обґрунтованість належними доказами вимог позивача про стягнення 4 463,88 грн.- інфляційних втрат за період з 01.07.2014 р. по 30.11.2015 р..

Перевіривши розрахунок позовних вимог щодо 3% річних судом встановлено, що позивачем при поданні позову помилково нараховано 342,20 грн.- 3% річних за період з 24.06.2014 р. по 24.12.2015 р., оскільки згідно розрахунку здійсненому судом за допомогою інструменту "Калькулятор штрафів" системи "Ліга: Закон" сума 3% річних за вказаний період становить 342,16 грн..

З огляду на викладене, перевіривши розрахунок позовних вимог, суд приходить до висновку про законність і обґрунтованість належними доказами вимог позивача про стягнення 342,16 грн.- 3% річних за період з 24.06.2014 р. по 24.12.2015 р..

Також, позивач заявив до стягнення 1 412,87 грн.- пені за період з 24.06.2014 р. по 13.11.2014 р..

Згідно п.4.2.1 Договору за внесення платежів, передбачених пунктами 2.3.4 - 2.3.5 цього Договору з порушенням термінів, визначених додатком № 5 "Порядок розрахунків" до цього Договору, Споживач сплачує Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день прострочення платежу.

Згідно ст. 549, ст.550 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідач у відзиві просить в задоволенні вимог про стягнення 342,20 грн.- 3% річних, 4 463,88 грн.- інфляційних втрат, 1 412,87 грн.- пені відмовити.

Згідно п.3 ч.1 ст. 83 ГПК України, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Тому, з огляду на винятковість випадку, з огляду на обставини які зазначені відповідачем у відзиві на позовну заяву, на підставі п.3 ч.1 ст. 83 ГПК України, суд дійшов висновку про зменшення розміру пені із суми 1 412, 87 грн. до 10% від вказаної суми, а саме до 141,29 грн..

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ст.83 ГПК України не надає господарському суду право зменшувати розмір 3% річних та інфляційних втрат та звільняти від їх сплати.

Окрім того, відповідач не надав доказів про вжиття всіх заходів для належного виконання зобов'язання, та доказів того, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності (ст.218 ГК України).

З огляду на викладене клопотання відповідача викладене у відзиві про відмову в задоволенні позову в частині стягнення 342,20 грн.- 3% річних, 4 463,88 грн.- інфляційних втрат, 1 412,87 грн.- пені підлягає частковому задоволенню, розмір пені підлягає зменшенню судом із суми 1 412, 87 грн. до 10% від вказаної суми, а саме до 141,29 грн..

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про законність і обґрунтованість належними доказами вимог позивача та про стягнення 13 734,82 грн., з яких: 8 787,49 грн.- боргу за активну електроенергію спожиту за період з червня 2014 р. по листопад 2014 р., 342,16 грн.- 3% річних за період з 24.06.2014 р. по 24.12.2015 р., 4 463,88 грн.- інфляційних втрат за період з 01.07.2014 р. по 30.11.2015 р., 141,29 грн.- пені за період з 24.06.2014 р. по 13.11.2014 р..

В зв'язку із доведенням спору до розгляду в суді внаслідок неправильних дій відповідача, судові витрати на судовий збір в сумі 1 378 грн., на підставі ст.49 ГПК України, підлягають відшкодуванню позивачеві за рахунок відповідача.

Керуючись ст.4-3, 4-5, 22, 32, 33, 34, 43, 49, 80, 82 - 84, 115, 116 ГПК України, -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити частково в сумі 13 734,82 грн., з яких: 8 787,49 грн.- боргу за активну електроенергію спожиту за період з червня 2014 р. по листопад 2014 р., 342,16 грн.- 3% річних за період з 24.06.2014 р. по 24.12.2015 р., 4 463,88 грн.- інфляційних втрат за період з 01.07.2014 р. по 30.11.2015 р., 141,29 грн.- пені за період з 24.06.2014 р. по 13.11.2014 р..

2. В задоволенні позову в частині стягнення 0,04 грн.3% річних за період з 24.06.2014 р. по 24.12.2015 р. відмовити.

3. Судові витрати на судовий збір в сумі 1 378 грн. покласти на відповідача.

4. Стягнути з Донецького національного університету, (21021, Вінницька обл., м.Вінниця, вул.600-річчя, 21) на користь Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Донецькобленерго", (84302, Донецька обл., м.Краматорськ, вул.Островського, буд.8) 8 787,49 грн.- боргу за активну електроенергію спожиту за період з червня 2014 р. по листопад 2014 р., 342,16 грн.- 3% річних за період з 24.06.2014 р. по 24.12.2015 р., 4 463,88 грн.- інфляційних втрат за період з 01.07.2014 р. по 30.11.2015 р., 141,29 грн.- пені за період з 24.06.2014 р. по 13.11.2014 р., 1 378 грн. судових витрат на судовий збір. Видати наказ в день набрання рішенням законної сили.

5. Копію рішення надіслати позивачу рекомендованим листом або вручити його повноважному представнику під розписку.

Вступну та резолютивну частини рішення оголошено 30.06.2016 р. Повний текст рішення відповідно до ст.84 ГПК України оформлено і підписано 05 липня 2016 р. Рішення набирає законної сили на протязі 10-ти днів з дня повного його оформлення і підписання.

Суддя Білоус В.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (84302, Донецька обл., м.Краматорськ, вул.Островського, буд.8)