ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" квітня 2016 р. Справа № 911/5021/15

Господарський суд Київської області у складі судді Бабкіної В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Комунального підприємства Чабанівська керуюча компанія житлово-комунальних послуг Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області

до Обєднання співвласників багатоквартирного будинку Чабанець

про стягнення 38157,11 грн.

секретар судового засідання (пом. судді): Мамчур А.О.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність № 62 від 09.03.2016 р.), ОСОБА_2 (довіреність № 82 від 21.03.2016 р.)

від відповідача: ОСОБА_3 (довіреність № 182 від 01.12.2015 р.), ОСОБА_4 (довіреність № 170 від 01.12.2015 р.)

Обставини справи:

Комунальне підприємство Виробниче управління житлово-комунального господарства виконкому Чабанівської селищної ради, яке в подальшому змінило найменування на Комунальне підприємство Чабанівська керуюча компанія житлово-комунальних послуг Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області, (далі - позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Обєднання співвласників багатоквартирного будинку Чабанець (далі ОСББ «Чабанець», відповідач) про стягнення 22990,18 грн. заборгованості.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на укладення 01.03.2013 р. з ОСББ Чабанець договору № 7-13, відповідно до якого позивач зобовязувався надавати відповідачеві послуги з вивезення твердих побутових відходів (ТПВ), а відповідач прийняти їх та здійснити своєчасну оплату. Згідно умов вказаного договору позивач надав послуги, які ОСББ Чабанець не були оплачені належним чином, у звязку з чим позивач просив суд стягнути з відповідача 22990,18 грн. основного боргу за період з травня по жовтень 2015 року, а також судовий збір.

Ухвалою господарського суду Київської області від 20.11.2015 р. (суддя Третьякова О.О.) було порушено провадження у даній справі за вказаним позовом.

20.01.2016 р. до господарського суду Київської області ОСББ Чабанець було подано відзив № 17 від 20.01.2016 р., відповідно до якого відповідач не погоджується з фактично вивезеними обємами сміття та їх вартістю, що зазначаються позивачем у актах виконаних робіт/надання послуг на основі договору № 7-13 від 01.02.2013 р. з травня по жовтень 2015 р., які містяться в матеріалах справи та які не містять підпису з боку відповідача, а отже є непогодженими та незатвердженими. На переконання відповідача, при визначенні вартості вивезення ТПВ позивач зобов'язаний керуватися методикою розрахунку фактично вивезеного обєму сміття згідно з п. 9 Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого постановою КМУ № 869 від 01.06.2011 р. Враховуючи здійснений відповідачем розрахунок вартості та об'єму вивезеного сміття, в останнього обліковується заборгованість за послуги вивезення сміття з травня по жовтень 2015 року у сумі 9243,51 грн.

27.01.2016 р. до господарського суду Київської області позивачем було подано заяву б/н від 27.01.2016 р. про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просив суд стягнути з відповідача 16815,77 грн. основного боргу, а також судовий збір. При цьому позивач посилався на те, що оскільки умовами укладеного між сторонами договору не було визначено обсягу вивезення ТПВ, то зазначений обсяг має розраховуватися на підставі п. 6 постанови КМУ № 1070 «Про затвердження Правил надання послуг з вивезення побутових відходів», виходячи із загальної кількості зареєстрованих у будинках ОСББ «Чабанець» мешканців та норм утворення твердих побутових відходів на одного мешканця, затверджених рішенням виконавчого комітету Чабанівської селищної ради № 228 від 17.11.2011 р.

03.02.2016 р. до господарського суду Київської області ОСББ Чабанець було подано доповнення до відзиву № 20 від 02.02.2016 р. з урахуванням уточнення позивачем позовних вимог, відповідно до якого відповідач зазначив, що, починаючи з 19.06.2015 р., на сміттєвому майданчику по вул. Машинобудівників, 2В, позивач не надає послуги (не вивозить сміття), що підтверджується листом КП «ВУЖКГ» № 88 від 26.06.2015 р., договором № 11 про надання послуг із збирання та вивезення твердих побутових відходів спеціалізованим автотранспортом від 21.06.2015 р., укладеним між ОСББ «Чабанець» та ФОП ОСОБА_5, договором № 12 про надання послуг із збирання та вивезення твердих побутових відходів спеціалізованим автотранспортом від 21.06.2015 р., укладеним між ТОВ «ФОРА» та ФОП ОСОБА_5, актом узгодження обсягу та вартості послуг з вивезення побутових відходів із сміттєвого майданчика буд. 2В по вул. Машинобудівників з 01 по 17 червня 2015 р., актом виконаних робіт до договору № 7-13 від 01.03.2015 р. за червень 2015 р., актами приймання послуг за договором № 11 з червня по жовтень 2015 р.

Отже, за твердженням відповідача, позивач з 19.06.2015 р. припинив надавати послуги з вивезення сміття за адресою: вул. Машинобудівників, 2В, але у своєму зменшеному розрахунку позовних вимог продовжує нараховувати оплату за ненадані послуги з розрахунку на всіх зареєстрованих осіб (484 чол.) по трьох будинках: Машинобудівників, 2В (по якому послуги не надаються), 4Б, 4В. Стосовно сміттєвого майданчика по вул. Машинобудівників, 6Б відповідач зазначив, що даний майданчик обслуговує мешканців будинків 6Б та 6В, які належать позивачу. Відповідно, послуги по майданчику біля будинку по вул. Машинобудівників, 6Б, позивачем відповідачу, за твердженням останнього, не надавались.

Крім того, відповідач наголошував, що позивачем не підтверджено надання послуг з вивезення сміття з сміттєвих майданчиків по вул. Машинобудівників 2В та 6Б. Стосовно сміттєвого майданчика по вул. Машинобудівників, 4Б відповідач зазначив, що даний майданчик не є предметом договору № 7-13 від 01.03.2013 р., а тому у позивача немає жодних правових підстав здійснювати нарахування за послуги по вказаному майданчику саме за договором № 7-13 від 01.03.2013 р.

З огляду на викладене, відповідач вважає уточнені позовні вимоги про стягнення з відповідача 16815,77 грн. такими, що не підлягають задоволенню.

У звязку з перебуванням судді Третьякової О.О. у відпустці було проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, за наслідками якого для розгляду даної справи було визначено суддю Бабкіну В.М.

Ухвалою господарського суду Київської області від 02.03.2016 р. справу № 911/5021/15 було прийнято до провадження суддею В.М. Бабкіною.

02.03.2016 р. до господарського суду Київської області позивачем було подано клопотання б/н від 02.03.2016 р. про залучення до участі у справі ФОП ОСОБА_5 та витребування від ФОП ОСОБА_5 для огляду оригіналу укладеного з відповідачем договору № 11 від 21.06.2015 р., актів приймання послуг за договором № 11 та договору, укладеного ФОП ОСОБА_5 із сміттєзвалищем, мотивоване тим, що позивачеві необхідно ознайомитися з вказаними документами та необхідно встановити факт наявності договірних відносин між відповідачем та ФОП ОСОБА_5 Також позивач вказує, що третій особі слід дати пояснення щодо того, на якій підставі вона укладає договори на вивезення побутових відходів, оскільки це суперечить закону.

Клопотання позивача про залучення ФОП ОСОБА_5 до участі у справі в якості третьої особи було залишено судом без задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 27 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора.

Тобто, за приписами чинного господарського процесуального законодавства, внаслідок прийняття рішення у господарській справі саме у третьої особи можуть виникнути чи змінитися права або обовязки щодо позивача чи відповідача у даній справі.

Приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Позивачем належними та допустимими доказами в розумінні приписів ст.ст. 32-34 ГПК України не доведено суду, як саме і в який спосіб рішення з господарського спору у даній справі про стягнення з відповідача суми заборгованості за укладеним з позивачем договором може вплинути на права або обов'язки ФОП ОСОБА_5

З огляду на викладене, підстави для залучення ФОП ОСОБА_5 до участі у даній справі в якості третьої особи є відсутніми.

Стосовно заяви позивача про витребування від ФОП ОСОБА_5 оригіналу укладеного з відповідачем договору № 11 від 21.06.2015 р., актів приймання послуг за договором № 11 та договору, укладеного ФОП ОСОБА_5 із сміттєзвалищем, слід зазначити таке.

Згідно з приписами статті 38 ГПК України сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, що перешкоджають його наданню; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація; 4) обставини, які може підтвердити цей доказ. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує необхідні докази.

Позивачем не доведено належними та допустимими доказами ані того факту, що він звертався за отриманням доказів, що витребовуються, до ФОП ОСОБА_5, ані того, які обставини, що є предметом дослідження саме у даній справі, такі докази можуть підтвердити.

З огляду на викладене, судом не вбачається передбачених чинним процесуальним законодавством підстав для задоволення клопотання позивача про витребування доказів.

21.03.2016 р., до початку розгляду справи по суті, до господарського суду Київської області позивачем було подано заяву про збільшення розміру позовних вимог б/н від 21.03.2016 р., відповідно до якої позивач зазначив, що за період з травня по жовтень 2015 року (включно) на виконання укладеного з відповідачем договору позивачем були надані послуги відповідачу з вивезення ТПВ в обсязі 658,69 м куб. на суму 29911,12 грн., що підтверджується актом та рахунком від 31.05.2015 р. № 432 за травень 2015 року, актом та рахунками від 30.06.2015 р. № 570 та № 573 за червень 2015 року, актом та рахунком від 31.07.2015 р. за липень 2015 року, актом та рахунком від 31.08.2015 р. № 738 за серпень 2015 року, актом та рахунком від 30.09.2015 р. № 893 за вересень 2015 року, актом та рахунком від 31.10.2015 р. № 1017 за жовтень 2015 року. Дані послуги відповідачем були сплачені частково в сумі 6920,94 грн., що підтверджується банківською випискою. При цьому відповідач відмовляється підписувати акти та сплачувати заборгованість за період з травня по жовтень 2015 року (включно) в сумі 22990,18 грн., у звязку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача 22990,18 грн. основного боргу та 1218,00 грн. витрат зі сплати судового збору.

При цьому позовні вимоги за заявою про збільшення розміру позовних вимог обґрунтовані тим, що фактичні обсяги вивезених ТПВ підтверджуються журналом реєстрації обємів вивезеного сміття, а також укладеним позивачем з ТОВ «Укрвторенергоресурс» про приймання на сміттєзвалищі ТПВ, у тому числі вивезеного з майданчиків відповідача.

Також позивач наголошує на тому, що укладений з відповідачем договір № 7-13 від 01.03.2013 р. є чинним, не є розірваним та у встановленому порядку не визнавався неукладеним чи недійсним. Водночас, ухилення відповідача від отримання та підписання актів надання послуг, не звільняє останнього, на переконання позивача, від оплати фактично отриманих послуг з вивезення ТПВ.

Окрім того, позивач звертав увагу суду на те, що у проекті мирової угоди, наданої відповідачем до матеріалів справи, відповідач частково визнав наявність заборгованості перед позивачем за договором № 7-13 від 01.03.2013 р.

Слід зазначити, що згідно з пунктом 3.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 р., передбачені ч. 4 ст. 22 ГПК України права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Поряд з цим, право позивача на зміну предмета або підстави позову може бути реалізоване лише до початку розгляду господарським судом справи по суті та лише у суді першої інстанції шляхом подання до суду відповідної письмової заяви, яка за формою і змістом має узгоджуватися із статтею 54 ГПК з доданням до неї документів, зазначених у статті 57 названого Кодексу (п. 3.12 тієї ж постанови Пленуму).

За таких обставин, у даній справі суд здійснює розгляд вимог, викладених у заяві б/н від 21.03.2016 р., а саме - про стягнення з відповідача 22990,18 грн. основного боргу з підстав, викладених у вказаній заяві позивача б/н від 21.03.2016 р.

01.04.2016 р. до господарського суду представником відповідача було подано доповнення до відзиву № 63 від 01.04.2016 р. з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 21.03.2016 р., згідно якого відповідач наголошує на тому, що внаслідок невиконання позивачем рішення виконавчого комітету Чабанівської селищної ради № 179 від 18.08.2011 р. в частині укладення із споживачами типового договору, після припинення позивачем з 19.06.2015 р. вивезення ТПВ з майданчика біля будинку по вул. Машинобудівників, 2Б, ОСББ «Чабанець» було змушено укласти типовий договір про надання послуг із збирання та вивезення твердих побутових відходів спеціалізованим автотранспортом з ФОП ОСОБА_5

Крім того, відповідач наголосив, що на момент підписання договору № 7-13 від 01.03.2013 р. між позивачем та відповідачем вже діяла постанова Кабінету Міністрів України від 10 грудня 2008 року № 1070 «Про затвердження Правил надання послуг з вивезення побутових відходів», і пункт 3 Правил вимагає укладати договір про надання послуг відповідно до типового договору, текст якого наведено у додатку 1 до Правил. Водночас, пунктом 10 розділу типового договору «Вимірювання обсягу та визначення якості послуг» передбачено, що виконавець (позивач) розраховує обсяг наданих послуг на підставі норм, затверджених органом місцевого самоврядування. Виконавчий комітет Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області рішенням № 228 від 17.11.2011 р. затвердив норми утворення твердих побутових відходів на рік для багатоквартирних будинків за наявністю усіх видів благоустрою на одну людину - 2,2 куб. м. Отже, відповідач готовий сплачувати за фактично вивезені відходи з сміттєвого майданчика біля будинку 6Б по вул. Машинобудівників, обсяг яких не буде перевищувати обєми, розраховані на підставі норм, затверджених органом місцевого самоврядування, відповідно до статті 6 Правил надання послуг з вивезення побутових відходів затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 грудня 2008 р. № 1070.

Листом від 07.12.2015 р. № 169 на адресу позивача відповідач у черговий раз повідомив, що не погоджує обєми наданих йому послуг у травні, червні, липні, серпні, вересні, жовтні 2015 р. з вивезення побутових відходів з сміттєвого майданчика біля будинку 6Б по вул. Машинобудівників. Поряд з цим, позивач жодним документом не підтвердив обєми (кількість) наданих відповідачу послуг з травня по жовтень 2015 р. по кожному сміттєвому майданчику.

Отже, відповідач категорично не погоджується з обємами сміття, що зазначені позивачем у актах виконаних робіт/надання послуг на підставі договору № 7-13 від 01.02.2013 р. з травня по жовтень 2015 р., вважає, що факти виникнення та існування заборгованості відповідача за договором № 7-13 від 01.03.2013 р. у заявлений період з травня 2015 р. по жовтень 2015 р. є не доведеними позивачем, а тому позовні вимоги позивача про стягнення із відповідача 22990,18 грн. основної заборгованості є такими, що не ґрунтуються на нормах законодавства України, у звязку з чим відповідач просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

До господарського суду Київської області від позивача було подано заяву б/н від 04.04.2016 р. (вх. № 7026/16 від 04.04.2016 р.) про збільшення позовних вимог, відповідно до якої позивач, у зв'язку з продовженням надання відповідачу послуг з вивезення твердих побутових відходів за спірним договором, заявляє про збільшення розміру позовних вимог та просить стягнути з відповідача 38157,11 грн. основного боргу за період з травня 2015 року по лютий 2016 року включно та 1445,56 грн. судового збору.

Крім того, позивач у поданій заяві зазначає про зміну найменування підприємства на підставі рішення № 148 від 25.02.2016 р. Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області, відповідно до якого найменування юридичної особи Комунального підприємства «Виробниче управління житлово-комунального господарства виконкому Чабанівської селищної ради» змінено на Комунальне підприємство «Чабанівська керуюча компанія житлово-комунальних послуг» Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області (КП «Керуюча компанія Чабани»).

Як зазначалося вище, передбачені ч. 4 ст. 22 ГПК України права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

З урахуванням викладеного, у даній справі розглядаються позовні вимоги про стягнення з відповідача 38157,11 грн. основного боргу за договором за період з травня 2015 року по лютий 2016 року включно з підстав, викладених у заявах про збільшення розміру позовних вимог б/н від 21.03.2016 р. та б/н від 04.04.2016 р.

21.04.2016 р. до господарського суду Київської області представником відповідача було подано доповнення до відзиву № 88 від 20.04.2016 р. з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог б/н від 04.04.2016 р., згідно якого відповідач наголошує на ненаправленні позивачем відповідачеві виставлених рахунків та актів за листопад 2015 року лютий 2016 року, у звязку з чим останній вважає, що зобовязання з оплати наданих позивачем послуг у відповідача не виникло. Окрім того, відповідач зауважує, що позивачем жодного разу до матеріалів справи не надавався детальний розрахунок позовних вимог. Натомість, згідно п. 9 Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого постановою КМУ від 01.06.2011 р. № 869 «...витрати з вивезення побутовій відходів нараховуються на фізичних осіб, реєстрація місця проживання яких здійснена за адресою житлового будинку...»...» та визначаються за формулою шляхом множення кількості фізичних осіб, реєстрація місця проживання яких здійснена за адресою житлового будинку (гуртожитку) на норму вивезення твердих відходів у куб. метрах на одну фізичну особу з розрахунку на місяць, що затверджується органом місцевого самоврядування в установленому порядку, та на тариф на вивезення 1 куб. метра твердих відходів (без урахування податку на додану вартість), встановлений органом місцевого самоврядування.

Поряд з цим, відповідач наполягає на тому, що факти виникнення та існування заборгованості не доведені позивачем, у звязку з чим просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

У судовому засіданні 28.04.2016 р. представники позивача позовні вимоги підтримували у повному обсязі, представники відповідача проти задоволення позовних вимог заперечували.

У судовому засіданні 28.04.2016 р. було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

01.03.2013 р. між Комунальним підприємством «Виробниче управління житлово-комунального господарства виконкому Чабанівської селищної ради» (виконавець), яке в подальшому змінило найменування на Комунальне підприємство «Чабанівська керуюча компанія житлово-комунальних послуг» Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області, та Обєднанням співвласників багатоквартирного будинку «Чабанець» (замовник) було укладено договір № 7-13, відповідно до п. 1.1 якого виконавець взяв на себе обовязки по систематичному вивезенню твердих побутових відходів (ТПВ) та великогабаритних побутових відходів (ВПВ) від обєктів замовника за адресою: смт. Чабани, вул. Машинобудівників, 2В та 6Б.

Згідно з п. 1.2 договору вивезення ТПВ проводиться по мірі необхідності.

У відповідності з п. 3.1 договору кількість ТПВ і ВПВ на місяць залежить від фактично вивезеного. Вартість 1 м куб. вивезеного сміття згідно рішення Чабанівської селищної ради № 218 від 22.12.2011 р. становить 45,41 грн., у т.ч. ПДВ.

Пунктом 3.2 договору сторони передбачили, що після його підписання замовник повинен виконати 50% попередню оплату вартості послуг до 25 числа поточного місяця за послуги, які будуть надаватися в наступному місяці, шляхом перерахунку грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця. У подальшому замовником виконується оплата послуг виконавця щомісячно у вигляді 50% попередньої оплати вартості послуг на наступний місяць до 25 числа, шляхом перерахунку грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця та 50% оплати за фактично надані послуги за минулий місяць до 10 числа згідно виставленого рахунку та акта про надані послуги.

Відповідно до п. 6.1 договору, останній діє з 01.03.2013 р. по 31.12.2013 р. Договір вважається продовженим на новий термін, якщо жодна із сторін не заявила про припинення дії договору за 30 днів.

Як слідує з матеріалів справи, дію договору було продовжено до 31.12.2016 р.

Факт чинності на час розгляду справи договору, дію якого було продовжено та який у встановленому чинним законодавством порядку не визнавався недійсним, та до якого не вносилися зміни чи доповнення, сторонами справи не заперечується.

Також з матеріалів справи слідує та сторонами не заперечується, що 22.12.2011 р. рішенням 13-ї сесії VI скликання Чабанівської селищної ради № 218 було затверджено тарифи на послуги з вивезення побутових відходів для 1-ї групи споживачів (населення) у розмірі 45,41 грн. за 1 м. куб.

Актом від 19.11.2014 р. сторони договору узгодили кількість сміттєзбірних контейнерів, встановлених на майданчиках за адресами: смт. Чабани, вул. Машинобудівників, 2В (12 контейнерів) та смт. Чабани, вул. Машинобудівників, 6Б (12 контейнерів). Додатково сторонами договору було узгоджено їх розміри, про що складені акти від 09.06.2015 р.

За твердженням позивача, за період з травня по жовтень 2015 року на виконання умов договору № 7-13 від 01.03.2013 р. позивачем було надано ОСББ «Чабанець» послуги з вивезення твердих побутових відходів в обсязі 658,69 м куб. на суму 29911,12 грн., що підтверджується актом та рахунком від 31.05.2015 р. № 432 за травень 2015 року, актом та рахунками від 30.06.2015 р. № 570 та № 573 за червень 2015 р., актом та рахунком від 31.07.2015 р. за липень 2015 року, актом та рахунком від 31.08.2015 р. № 738 за серпень 2015 року, актом та рахунком від 30.09.2015 р. № 893 за вересень 2015 року, актом та рахунком від 31.10.2015 р. № 1017 за жовтень 2015 року.

Зазначені послуги відповідачем були оплачені частково в сумі 6920,94 грн., що підтверджується банківськими виписками з рахунку позивача.

При цьому, відповідачем залишилися не підписаними та не оплаченими акти за період з травня по жовтень 2015 року в сумі 22990,18 грн.

Окрім того, за твердженням позивача, в період з листопада 2015 року по лютий 2016 року позивачем були надані відповідачеві послуги з вивезення ТПВ на підставі договору № 7-13 від 01.03.2013 р. загалом на суму 15166,93 грн., зокрема, в листопаді 2015 року в обсязі 75 м. куб. на суму 3405,74 грн., що підтверджується актом виконаних робіт/наданих послуг за листопад 2015 року, в грудні 2015 року в обсязі 86 м. куб. на суму 3905,26 грн., що підтверджується актом виконаних робіт/наданих послуг за грудень 2015 року, в січні 2016 року в обсязі 78 м. куб. на суму 3541,98 грн., що підтверджується актом виконаних робіт/наданих послуг за січень 2016 року, та в лютому 2016 року в обсязі 95 м. куб. на суму 4313,95 грн., що підтверджується актом виконаних робіт/наданих послуг за лютий 2016 року.

Таким чином, як стверджує позивач, загальний розмір заборгованості відповідача за надані позивачем у період з травня 2015 року по лютий 2016 року включно послуги згідно договору № 7-13 від 01.03.2013 р. становить 38157,11 грн., стягнення якої й становить предмет позовних вимог, що розглядаються у даній справі.

Згідно з приписами статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуги з вивезення побутових відходів належать до житлово-комунальних послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Відносини між учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах (ч. 1 ст. 19 того ж Закону).

За приписами п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Поряд з цим, порядок вивезення побутових відходів регулюється постановою Кабінету Міністрів України 10 грудня 2008 року № 1070 «Про затвердження Правил надання послуг з вивезення побутових відходів», відповідно до якого власники або балансоутримувачі житлових будинків, земельних ділянок укладають договори з особою, яка визначена виконавцем послуг з вивезення побутових відходів, та забезпечують роздільне збирання побутових відходів. Збирання та перевезення побутових відходів здійснюються спеціально обладнаними для цього транспортними засобами. Житлові масиви і внутрішньодворові території, дороги загального користування та інші об'єкти благоустрою населених пунктів обладнуються контейнерними майданчиками, урнами для побутових відходів. Плата за надані послуги нараховується щомісяця відповідно до умов договору і тарифів, що формуються відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 26.07.2006 р. № 1010.

Згідно з п. 3 цієї постанови договір про надання послуг укладається відповідно до типового договору, наведеного у додатку 1 до неї.

Слід зазначити, що укладений між сторонами у даній справі договір не відповідає формі типового договору, зокрема, в частині відсутності методики визначення обсягу вивезених виконавцем відходів.

Згідно приписів статті 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Так, у відповідності до ч. 1 статті 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч. 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ч. 7 статті 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобовязання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Приписами статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як зазначено у ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У відповідності з ч. 1 статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Суд встановив, що між сторонами виникли правовідносини з надання послуг з вивезення побутових відходів.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Таким чином, розмір, строки та порядок оплати послуг визначається у договорі про надання послуг.

Відтак, обовязок з оплати наданих/отриманих послуг виникає у замовника в порядку, встановленому договором.

З матеріалів справи слідує, що договором № 7-13 від 01.03.2013 р., укладеним між сторонами, визначено, що кількість ТПВ і ВПВ на місяць залежить від фактично вивезеного. Вартість 1 м куб. вивезеного сміття згідно рішення Чабанівської селищної ради № 218 від 22.12.2011 р. становить 45,41 грн., у т.ч. ПДВ. Після підписання договору замовник повинен виконати 50% попередню оплату вартості послуг до 25 числа поточного місяця за послуги, які будуть надаватися в наступному місяці, шляхом перерахунку грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця. У подальшому замовником виконується оплата послуг виконавця щомісячно у вигляді 50% попередньої оплати вартості послуг на наступний місяць до 25 числа, шляхом перерахунку грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця та 50% оплати за фактично надані послуги за минулий місяць до 10 числа згідно виставленого рахунку та акта про надані послуги (п.п. 3.1, 3.2 договору).

Слід зазначити, що єдиною умовою договору, яка стосується визначення обсягів фактично вивезених відходів, є наведений вище пункт 3.2 договору, який визначає порядок оплати за фактично надані послуги згідно виставленого рахунку та акта про надані послуги.

Будь-яких інших умов щодо визначення обсягів вивезених відходів договір, який є чинним, не містить.

Відтак, укладаючи договір, сторони поставили виконання відповідачем оплати отриманих від позивача послуг у залежність від обсягів фактично наданих послуг, що зазначені у виставленому рахунку та акті про надані послуги.

При цьому, судом враховано, що виставлений позивачем рахунок є одностороннім документом виконавця послуг, в той час як акт про надані послуги є єдиним двостороннім документом, що згідно умов договору складається позивачем та відповідачем.

Як зазначалось вище, приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 36 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

Як зазначено у п. 2.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26 грудня 2011 року № 18, будь-які подані учасниками процесу докази підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

Як зясовано судом під час розгляду справи, відповідач заперечує обсяги наданих позивачем на підставі договору послуг з вивезення ТПВ та вважає їх не доведеними відповідачем.

Слід зазначити, що матеріали даної справи не містять підписаних обома сторонами актів наданих послуг за спірний період, як це передбачено договором № 7-13 від 01.03.2013 р.

При цьому суд вважає за необхідне зазначити про помилковість позиції відповідача стосовно того, що ненаправлення/невручення позивачем відповідачеві рахунків та актів наданих послуг, не породжує у відповідача обовязку з їх оплати, оскільки згідно з п. 2.6 договору замовник до 5 числа кожного місяця надсилає свого представника для отримання рахунка та акта про надані послуги для сплати коштів.

У свою чергу, позивач на підтвердження факту та обсягів надання відповідачеві послуг з вивезення ТПВ на підставі договору № 7-13 від 01.03.2013 р. посилається на те, що обсяги фактично вивезених ТПВ від відповідача зафіксовані позивачем у журналі реєстрації обємів вивезеного сміття, копію якого долучено до матеріалів справи.

Проте, зазначене посилання оцінюється судом критично, оскільки журнал реєстрації обємів вивезеного сміття є внутрішнім одностороннім документом позивача. При цьому його ведення чи врахування записів у ньому при встановленні обсягів вивезеного, про які йдеться у п. 3.1 договору, укладеним між сторонами договором не передбачено.

Також, в якості доказу обсягів та факту вивезення побутових відходів від відповідача позивач зазначав договір від 22.12.2014 р., який укладений між позивачем та ТОВ «Укрвторнергоресурс» про приймання ТПВ на сміттєзвалищі, у тому числі - і від відповідача, та відповідними актами здачі-приймання робіт (надання послуг) до нього.

Між тим, ані зазначений договір від 22.12.2014 р., ані акти здачі-приймання робіт (надання послуг) до нього не містять жодних посилань на обсяги ТПВ, вивезених позивачем з майданчиків відповідача на підставі договору № 7-13 від 01.03.2013 р.

Поряд з цим, згідно з листом самого позивача № 88 від 26.06.2015 р. з 19.06.2015 р. останнім було припинено вивезення ТПВ з майданчика відповідача, розташованого біля будинку по вул. Машинобудівників, 2В.

Так само не є доказами встановлення обсягів щомісячно вивезених відходів ані акт від 19.11.2014 р. про узгодження кількості сміттєзбірних контейнерів, встановлених на майданчиках за адресами: смт. Чабани, вул. Машинобудівників, 2В (12 контейнерів) та смт. Чабани, вул. Машинобудівників, 6Б (12 контейнерів), ані акти від 09.06.2015 р. узгодження розмірів цих контейнерів.

Відтак, до матеріалів справи не надано жодного належного і допустимого доказу на підтвердження обсягів наданих позивачем відповідачеві за договором № 7-13 від 01.03.2013 р. послуг.

З урахуванням усього вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позивачем належними та допустимими доказами в розумінні наведених вище приписів ст.ст. 32-34 ГПК України не доведено обсягів наданих відповідачеві послуг, і, відповідно, не доведено розміру заявленої до стягнення з відповідача заборгованості за договором № 7-13 від 01.03.2013 р., у звязку з чим позовні вимоги у даній справі підлягають залишенню без задоволення.

Решта доводів сторін та долучених до матеріалів справи документів, так само як і посилання сторін на розбіжності в методології обрахунку вартості вивезених ТПВ, у тому числі - в частині кількості зареєстрованих у будинках ОСББ «Чабанець» осіб, були досліджені судом і наведених вище висновків суду не спростовують.

Судові витрати відповідно до приписів ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 32-34, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Повне рішення підписане 04.05.2016 р.

Суддя В.М. Бабкіна