РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.05.2016Справа №910/5682/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНЖАГРО"

до Іноземного підприємства "1+1 ПРОДАКШН"

про стягнення 58 642,62 грн.

Суддя М.М. Якименко

Представники сторін:

від позивача: Катющенко І.О. - за довіреністю б/н від 24.05.2016 року;

від відповідача: Фокін С.О. - за довіреністю від 28.07.2014 року.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ІНЖАГРО" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Іноземного підприємства "1+1 ПРОДАКШН" про стягнення 58 642,62 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання щодо повноти та своєчасності внесення (сплати) позивачу вартості спожитих комунальних послуг та сервісного обслуговування, згідно умов Договору суборенди №485 від 04.12.2013 року.

З цих підстав, позивач просив суд задовольнити позов, стягнувши з відповідача на свою користь 58 642,62 грн. - суми боргу за договором суборенди, 1 378,00 грн. - судового збору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.04.2016 року порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 26.04.2016 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.04.2016 року розгляд справи відкладено на 11.05.2016 року.

У судовому засіданні 11.05.2016 року судом оголошено перерву до 24.05.2016 року.

20.05.2016 року через відділ діловодства Господарського суду м. Києва від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.05.2016 року розгляд справи відкладено на 31.05.2016 року, та зобов'язано позивача надати суду докази (первинні документи, акт приймання-передачі послуг, табуляграми, показання лічильників, тощо) на підтвердження факту отриманих послуг та понесених витрат за наступними рахунками фактури, які виставленні відповідачу, а саме: № ІН000002713 від 31.12.2015 року на суму 44 498,75 грн.; №000000203 від 31.01.2016 року на суму 14 114,39 грн.

В судовому засіданні 31.05.2016 року представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, а також подав додаткові пояснення по справі (письмові), представник відповідача позовні вимоги не визнав.

Відповідно до статті 85 ГПК України в судовому засіданні 31.05.2016 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи в їх сукупності та заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

04.12.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Форум-Менеджмент Груп» (далі по тексту - орендар, ТОВ «Форум-Менеджмент Груп») та Іноземним підприємством « 1+1 ПРОДАКШН» (далі по тексту - суборендар, відповідач) укладено Договір суборенди №485 (далі по тексту - Договір суборенди), за умовами якого (п. 1.1. Договору суборенди) орендар зобов'язується передати в суборенду, а суборендар зобов'язується прийняти, згідно умов цього Договору, нежитлове приміщення (офіс 3-103) (далі по тексту - Приміщення), яке розташоване на цокольному поверсі в будівлі за адресою: Україна, місто Київ, проспект Московський, 9 корпус 3, вхід С, Будівля під літерою «Ф».

Відповідно до п. 3.1. Суборендар сплачує орендарю вартість спожитих комунальних послуг та сервісного обслуговування щомісячно з 1 (першого) по 7 (сьоме) число наступного за поточним (розрахунковим) місяцем на підставі рахунку наданого орендарем.

Орендар щомісячно (до першого числа місяця, наступного за тим, в якому надавались послуги) надає Суборендарю два примірники Акту прийому-передачі сервісних та комунальних послуг за поточний місяць з розрахунком їх місячної вартості, а також виставляє рахунок на їх оплату. Суборендар, не пізніше 5 (П'ятого) числа місяця, наступного за поточним (розрахунковим) повертає один підписаний примірник Акту Орендарю. Якщо протягом зазначеного строку Суборендар не поверне підписаний Акт або не направить мотивованої претензії щодо якості послуг, послуги вважаються наданими належним чином (п. 3.2. Договору суборенди).

Відповідно до п. 3.3. Договору суборенди, сума плати за комунальні послуги та за сервісне обслуговування залежить від зміни місячного обсягу спожитих послуг, від сезонності виконання робіт та від тарифів на електричну та теплову енергію, газ, водопостачання та водовідведення, або на інші послуги, зазначені в п. 3.4 цього Договору. У випадку такої зміни Орендар, на вимогу Суборендаря, надає Суборендарю відповідні підтверджуючі документи.

Факт прийому-передачі приміщення в суборенду підтверджується підписаним між сторонами 14.01.2014 року актом прийому-передачі приміщення.

30.04.2015 між ТОВ «Форум-Менеджмент Груп» (орендар), відповідачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "ІНЖАГРО" (далі по тексту - новий орендар, позивач, ТОВ "ІНЖАГРО") укладено Договір про внесення змін до договору суборенди №485 від 04 грудня 2013 р. (про зміну сторони у зобов'язанні), за умовами якого новим орендарем за Договором суборенди №485 від 04.12.2013 стало ТОВ "ІНЖАГРО".

24.12.2015 року між позивачем та відповідачем укладено Додаткову угоду №3 до Договору (далі по тексту - додаткова угода №3), за умовами якої (п. 1. Додаткової угоди №3) сторони домовилися про дострокове припинення, за ініціативою суборендаря, дії договору 15 січня 2016 року.

Пунктом 6 Додаткової угоди №3 сторони передбачили, що суборендар зобов'язаний сплатити всі зобов'язання з орендної плати, сервісних послуг та інших платежів за Договором, які виникнуть до моменту повернення приміщення.

15.01.2016 року відповідачем повернуто, а позивачем прийнято приміщення з суборенди, що підтверджується підписаним між сторонами Актом від 15.01.2016р. приймання-передачі (з суборенди) Приміщення до Договору суборенди №485 від 04 грудня 2013 року.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що внаслідок порушення відповідачем зобов'язання щодо своєчасності та повноти сплати сервісного обслуговування відповідно до умов Договору суборенди, у відповідача перед позивачем на підставі виставлених відповідачу позивачем рахунків (№ІН000002713 від 31.12.2015 року на суму 44 498,75 грн.; № 000000203 від 31.01.2016 року на суму 14 114,39 грн.) виникла заборгованість з їх сплати в розмірі 58 642,62 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

За своєю юридичною природою Договір укладений між позивачем та відповідачем є договором суборенди до якого застосовуються положення ЦК України та ГК України про договір оренди.

Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ) (ч.1. ст. 760 ЦК України).

Згідно ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

За договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності (ч. 1 ст. 283 ГК України)

Частинами 1, 4 ст. 286 ГК України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовано позивачем 15.01.2016 року відповідачем повернуто відповідачу приміщення з суборенди, однак не зважаючи на це позивач нараховує відповідачу вартість сервісного обслуговування за весь січень 2016 року, а також позивачем не надано жодного доказу (первинні документи, акт приймання-передачі послуг, табуляграми, показання лічильників, тощо) на підтвердження факту отриманих послуг та понесених витрат за рахунками фактури (№ІН000002713 від 31.12.2015 року на суму 44 498,75 грн.; № 000000203 від 31.01.2016 року на суму 14 114,39 грн.), які виставленні відповідачу на оплату.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 ГПК України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження свої позовних вимог, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження свої позовних вимог, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються судом на позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 32, 33, 49, 75, 82 - 85 ГПК України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог - відмовити повністю.

2. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Якименко М.М.

Дата складання (підписання) повного тексту рішення: 30.06.2016 року.