КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" червня 2016 р. Справа№ 911/399/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Баранця О.М.

суддів: Сітайло Л.Г.

Ткаченка Б.О.

при секретарі Матюхін І.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Олексієнко О.А.

від відповідача: не з'явилися;

розглянувши

апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова

компанія "Еталон"

на рішення

Господарського суду Київської області

від 22.03.2016 року

у справі № 911/399/16 (суддя Подоляк Ю.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова

компанія "Еталон"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Юкрейніан

Шатл Бас Компані"

про визнання недійсним договору

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Київської області від 22.03.2016 року в позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Еталон" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Київської області від 22.03.2016 року скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.05.2016 р. апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Еталон" на рішення Господарського суду Київської області від 22.03.2016 року у справі №911/399/16 прийнято до розгляду, порушено апеляційне провадження.

Розпорядженням начальника відділу документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду № 09-52/2384/16 від 21.06.2016 р. справу № 911/399/16, у зв'язку із перебуванням судді Пашкіної С.А., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), на лікарняному, відповідно до підпунктів 2.3.25, 2.3.49 пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено до повторного автоматизованого розподілу.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 21.06.2016 р., справу № 911/399/16 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя: Баранець О.М., судді: Ткаченко Б.О., Сітайло Л.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського від 21.06.2016 року прийнято вказану вище апеляційну скаргу до провадження та призначено розгляд справи №911/399/16.

В судове засідання 21.06.2016 року представник відповідача не з'явився.

Колегія суддів вважає за можливе здійснювати розгляд справи без участі представника відповідача, враховуючи що останній належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів даної справи, звертаючись з даним позовом позивач зазначає, що ним був виписаний договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформлений полісом від 30.10.2014 № АІ/4317596, відповідно умов до якого страхувальником є Товариство з обмеженою відповідальністю "Юкрейніан Шатл Бас Компані" (відповідач у справі), забезпечений транспортний засіб Isuzu Turkuaz, державний номерний знак AA2610MA, строк дії з 00:00 31.10.2014 до 30.10.2015 включно.

Як стверджував позивач, спірний договір був складений агентом позивача та переданий для підписання представнику відповідача, однак останній не повернув другий екземпляр договору та не перерахував страховий платіж за вказаний договір. За вказаних обставин, позивач стверджує, що оскаржуваний договір був укладений з порушенням норм Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України, у зв'язку з чим просив визнати його недійсним на підставі ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом. Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 ЦК України, статтями 207, 208 ГК України. Правила, встановлені цими нормами, повинні застосовуватися господарськими судами в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог частин першої - третьої, п'ятої статті 203 ЦК України і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють підстави та наслідки недійсності правочинів (абз. 2, 3 підпункту 2.1 пункту 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29 травня 2013 року № 11).

Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків (абз. 4 підпункту 2.1 пункту 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29 травня 2013 року № 11).

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

У відповідності до ч. 1 ст. 981 Цивільного кодексу України договір страхування укладається в письмовій формі. Договір страхування може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката).

Згідно п. 1.8 ст. 1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховий поліс - єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України "Про страхування" факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування.

Згідно ст. 983 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з ч. 3 ст. 18 Закону України "Про страхування" договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором.

Страховий платіж (страховий внесок, страхова премія) - плата за страхування, яку страхувальник зобов'язаний внести страховику згідно з договором страхування (ст. 10 Закону України "Про страхування").

З наданої позивачем завіреної копії договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформленого полісом від 30.10.2014 року № АІ/4317596, вбачається що оскаржуваний договір підписаний в двохсторонньому порядку повноваженими представниками сторін у справі та їх підписи скріплені печатками позивача та відповідача. В пункті 10 вказаного договору вказано, що страховий платіж в розмірі 589,68 грн. сплачений 30.10.2014 року.

За таких обставин, твердження позивача про те, що відповідач не повернув другий екземпляр договору та не перерахував страховий платіж за вказаний договір спростовуються зазначеними обставинами.

Посилання позивача на те, що відповідач не повернув другий екземпляр договору та не перерахував страховий платіж за вказаним договором не є обставинами, з якими закон пов'язує визнання правочину недійсним.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин в їх сукупності.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Належність доказів - спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об'єктивної істини. При цьому питання про належність доказів остаточно вирішується судом.

Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Доказів наявності фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання правочину недійсним на момент його вчинення позивач не надав.

Оскільки позивач не довів обставини, з якими закон пов'язує можливість визнання спірного договору недійсними в судовому порядку, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про недоведеність та безпідставність позовних вимог, в зв'язку з чим відмовляє в їх задоволенні.

Тож, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про відмову в позові.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Київської області від 22.03.2016 року у справі № 911/399/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Справу № 911/399/16 повернути до Господарського суду Київської області.

3. Копію постанови направити сторонам.

Головуючий суддя О.М. Баранець

Судді Л.Г. Сітайло

Б.О. Ткаченко