ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

06.06.16р. Справа № 904/3221/16

За позовом Комунального підприємства "ДНІПРОДЗЕРЖИНСЬКЕ ЖИТЛОВЕ ОБ'ЄДНАННЯ", м. Дніпродзержинськ, Дніпропетровська область

до Дніпродзержинського коледжу фізичного виховання, м. Дніпродзержинськ, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості у розмірі 152 728,06 грн. за договором про безоплатне користування майном

Суддя Назаренко Н.Г.

Секретар судового засідання Гриценко І.О.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1 представник - дов. №47/4 від 06.04.2016р.

Від відповідача: ОСОБА_2 представник - дов № 2 від 20.05.2016р.; ОСОБА_3 представник - дов. № 1 від 20.05.2016.р.

СУТЬ СПОРУ:

Комунальне підприємство "ДНІПРОДЗЕРЖИНСЬКЕ ЖИТЛОВЕ ОБ'ЄДНАННЯ" звернулось до господарського суду з позовом в якому просить стягнути з Дніпродзержинського коледжу фізичного виховання заборгованість зі сплати земельного податку в сумі - 152 728,06 грн. за договором про безоплатне користування майном від 01.09.2011р.

Позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач проти позову заперечив, у відзиві на позов зазначив, що позивач, в своїй позовній заяві посилається на той факт, що договір на безоплатне користування майном за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Тельмана, 17А було укладено 01.09.2011р. та пролонговано 01.01.2014р., однак відповідач не підписував жодного документу про пролонгацію вищезазначеного договору. Відповідно до пункту 4.2. договору відповідач уклав з позивачем новий договір, але це зовсім інший документ, який не має жодного відношення до попереднього договору, та не містить відомостей, щодо пролонгації умов попереднії договорів. Тобто відповідач не має жодних підстав нарахування будь-яких платежів за договором від 01.09.2011р. після 31.12.2013р.

Також відповідач зазначає, що позивач не надав жодного документу на підставі якого можна судити про те, що він взагалі дійсно здійснив хоч які-небудь витрати направлені на сплату земельного податку, за ділянку на якій розташована будівля за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Тельмана, 17а. До того ж самостійно обрахував площу земельної ділянки, виходячи з загальної площі дев'ятиповерхової будівлі, а не фактичних розмірів земельної ділянки, на якій знаходиться гуртожиток.

Крім того відповідач зазначає, що він не мав і не має жодних правових підстав для внесення до плану бюджетних витрат, будь-яких витрат на відшкодування земельного податку, на сплату якого державою відповідачу надані льготи (ст. 282 Податкового кодексу України).

Відповідач у відзиві на позов зазначив, що між позивачем та ним відсутній договір про відшкодування земельного податку, у відповідача відсутній договірний обов'язок щодо сплати позивачу суми відшкодування земельного податку. Відповідно позивач в односторонньому порядку та в супереч приписам статей 525, 526 Цивільного кодексу України, намагається покласти на відповідача додаткові обов'язки, які не передбачені ані договором безоплатного користування майном, ані законом, й виконання яких призведе до понесення відповідачем значних фінансових втрат, які не передбачені планом бюджетних витрат, т.т. до національного використання бюджетних коштів.

Про факт належного виконання договору свідчить і те, що позивач жодного разу в продовж майже п'яти років не звертався до відповідача з пропозицією встановити строки оформлення права користування землею чи розірвання договору, та не звертався до суду про зобов'язання відповідача здійснити будь-які дії, що пов'язані з оформленням відповідачем права користування землею.

Відповідач, повністю утримується за рахунок державного бюджету, звільняється від сплати земельного податку та інших витрат за земельну ділянку під гуртожитком, який відповідає встановленому нормативу матеріально-технічного забезпечення вищого навчального закладу.

Крім того, відповідач заяви про те, що позивачем пропущено строку позовної давності.

Розгляд справи відкладався з 24.05.2016р. до 06.06.2016р.

Клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу сторонами не подавалось.

В судовому засіданні 06.06.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши доводи представників сторін, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

01.09.2011 року між Комунальним підприємством "Дніпродзержинське житлове обєднання" (далі - позивач, балансоутримувач) та Дніпродзержинським коледжем фізичного виховання (далі відповідач, користувач) був укладений договір про безоплатне користування майном (далі - договір - 1 ).

Балансоутримувач на підставі рішення сесії міської ради передає у безоплатне тимчасове користування майно дев'ятиповерхова будівля гуртожитку (далі за текстом - майно) користувачу, а користувач зобов'язується після закінчення терміну дії договору протягом - 10 діб повернути теж саме майно. Найменування: вул. Тельмана, 17А. Загальна площа: 4743,8 кв.м. Первісна балансова вартість (експертна 1 140 950,00 грн. на 10.07.2003р.). Стан (якість) майна, що передається у безоплатне тимчасове користування, на момент передачі: задовільний (розділ 1. Договору -1).

Згідно розділу 2. Договору -1 мета безоплатного тимчасового користування - під розміщення гуртожитку для проживання студентів (дев'ятиповерхова окремо - стояча будівля).

Відповідно до п. 3.1. Договору -1 майно, що передається у безоплатне тимчасове користування, повинно бути передано балансоутримувачем - користувачу протягом 10 днів з моменту підписання даного договору.

У відповідності до п. 3.2. Договору -1 передача майна здійснюється відповідними фахівцями сторін за актом прийому-передачі.

Майно, що передається у безоплатне тимчасове користування, вважається переданим користувачу з моменту підписання акту прийому-передачі майна, що передається у безоплатне тимчасове користування. Термін безоплатного користування складає з 22.09.2011р. по 31.12.2013р. (п.п. 4.1., 4.2. Договору -1).

Користувач зобов'язується: використовувати об'єкт за його цільовим призначенням у відповідності до п. 2 даного договору; нести всі витрати з експлуатації об'єкта; оформити в управлінні земельних ресурсів міста документи на право користування землею (п. 6.1. Договору -1).

У випадку, якщо користувач не оформив у департаменті комунальної власності та земельних відносин Дніпродзержинської міської ради м дніпродзержинська (вул. Москворецька, 14) документів на право користування землею, користувач зобов'язується - відшкодувати балансоутримувачу витрати, пов'язані зі сплатою земельного податку, який припадає на дане орендоване приміщення (п. 11.1. Договору-1).

Відповідно до п. 12.2. Договору-1 всі виправлення за текстом даного договору мають юридичну силу лише при взаємному їх посвідченні представниками сторін у кожному окремому випадку.

01.01.2014 року між Комунальним підприємством "Дніпродзержинське житлове обєднання" (далі - позивач, балансоутримувач) та Дніпродзержинським коледжем фізичного виховання (далі відповідач, користувач) був укладений договір про безоплатне користування майном (далі - договір - 2 ).

Балансоутримувач на підставі рішення сесії міської ради передає у безоплатне тимчасове користування майно дев'ятиповерхова будівля гуртожитку (далі за текстом - майно) користувачу, а користувач зобов'язується після закінчення терміну дії договору протягом - 10 діб повернути теж саме майно. Найменування: вул. Тельмана, 17А. Загальна площа: 4743,8 кв.м. Первісна балансова вартість (експертна 1 140 950,00 грн. на 10.07.2003р.). Стан (якість) майна, що передається у безоплатне тимчасове користування, на момент передачі: задовільний (розділ 1. Договору -2).

Як зазначає позивач у позовній заяві, станом на 01.04.2016р. відповідачем не оформлено документів на право користування землею відповідно до умов договору про безоплатне користування майном, у зв'язку з чим відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу витрати, пов'язані зі сплатою земельного податку.

Станом на 01.04.2016р. заборгованість зі сплати земельного податку відповідно до договору про безоплатне користування майном за адресою м. Дніпродзержинськ, вул. тельмана, 17А, загальною площею 4743,8 кв.м становить 152 728,06 грн.

Позивач звертався до відповідача листом № 24/4 від 08.02.2016р. з вимогою оплатити суму заборгованості зі сплати земельного податку у сумі 152 728,06 грн. (а.с. 31) та надав рахунок-фактуру № КП00002324 від 01.02.2016р. на суму 152 728,06 грн. (а.с. 32).

Відповідач відповіді на лист не надав, суму заборгованості зі сплати земельного податку не оплатив.

Позивач відповідачеві направив претензію № 83/4 від 01.04.2016р. за вимогою сплатити суму заборгованості зі сплати земельного податку, яка також залишена без відповіді та виконання.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши представників сторін суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 283 Господарського кодексу України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно з частиною 1 статті 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з частиною 1 статті 67 Господарського кодексу України, відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями і громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Тобто, згідно із положеннями чинного законодавства України правовою підставою користування певним майном є відповідний договір оренди.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач просить стягнути з відповідача 152 728, 06 грн. відшкодування витрат зі сплати земельного податку, посилаючись на невиконання відповідачем своїх обовязків за Договором, відповідно до п.11.1. якого останній повинен відшкодовувати балансоутримувачу витрати, повязані зі сплатою земельного податку, який припадає на орендоване приміщення.

Статтею 32 ГПК України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

У відповідності до статей 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Надання в найм нежитлового приміщення не означає, що механічно разом з майном передається й обовязок зі сплати податку за земельну ділянку (постанова ВСУ від 24.11.2015 у справі № 826/14703/13-а)

Слід зазначити, що факт понесення позивачем витрат та виникнення обовязку у відповідача щодо оплати таких витрат, повинен підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами у відповідності до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Суд неодноразово витребовував у позивача докази оплати ним земельного податку та належний розрахунок стягуваної суми. Всупереч цьому позивач вимоги суду не виконав, представник позивача у судовому засіданні 06.06.2016 пояснив, що підприємством позивача оплата земельного податку не здійснювалась з 2011р.

Розрахунку стягуваної суми із зазначенням періодів позивач також не надав.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, яка передбачає, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до пункту другого і четвертого частини третьої статті 129 Конституції України одними з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, а також змагальність сторін та свобод в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Зазначені конституційні принципи закріплені в статтях 42 та 43 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами, для чого господарський суд створює їм необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Спір повинен вирішуватися на користь тієї сторони, яка за допомогою відповідних процесуальних засобів переконала суд в обґрунтованості своїх вимог чи заперечень.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім сторонам у справі відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та обєктивного зясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Принцип змагальності передбачає покладення тягаря доказування та відповідальності за доведеність їхніх вимог чи заперечень на сторони.

Сторони, які беруть участь у справі, активно впливають на судову діяльність, оскільки їхні розпорядчі волевиявлення можуть бути обовязковими для суду.

Зважаючи на викладене, на позивача покладено обовязок щодо доказування позовних вимог належними та допустимими доказами, чого останнім зроблено не було.

Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

Заперечення відповідача щодо зупинення дії п.11.1. Договору судом не приймається, оскільки, відповідно до п.12.2 Договорів всі виправлення за текстом Договору мають юридичну силу лише при взаємному їх посвідченні представниками сторін у кожному окремому випадку.

В даному випадку п.12.3 дописано від руки в Договорі від 01.09.2011 та підписано лише представником Дніпродзержинського коледжу фізичного виховання та завірено лише його печаткою. Докази погодження зазначеного пункту з позивачем у Договорі відсутні.

Щодо заяви Відповідача про пропуск Позивачем строку позовної давності суд зазначає наступне.

За змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Зазначене відповідає правовій позиції Вищого господарського суду України, наведеній у пункті 2.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів".

В даному випадку, суд не досліджує доводи Відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності, оскільки не вбачає підстав для задоволення позову за фактичними обставинами справи.

Судові витрати, відповідно до приписів ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 34,36, 38, 43, 49, 82-87 Господарського процесуального кодексу України,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційної скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення, оформленого

відповідно до вимог ст. 84 ГПК України,

- 13.06.2016р.

Суддя ОСОБА_4