КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" червня 2016 р. Справа№ 910/932/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Тарасенко К.В.

Гончарова С.А.

за участю представників сторін:

від прокуратури: Константиновська І.В. - посвідчення № 040864 від 29.01.2016р.

від позивача-1: Телицька В.А. - дов. №225-КМГ-1958 від 14.06.2016р.

від позивача-2: Деревицька Н.В. - дов. №108-574 від 13.01.2016р.

від відповідача: Суліма Ю.О. - дов. б/н від 14.06.2016р.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Світ Плюс» на рішення Господарського суду міста Києва від 15.03.2016р.

у справі № 910/932/15-г (головуючий суддя Ващенко Т.М.,

судді Лиськов М.О., Босий В.П.)

за позовом Прокурора Солом'янського району міста Києва в інтересах

держави в особі Київської міської ради (позивач-1)

Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації

(позивач-2)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Світ Плюс»

про стягнення 1 262 275, 86 грн., дострокове розірвання договору,

виселення та повернення майна

В судовому засіданні 15.06.2016р. відповідно до ст. ст. 85, 99 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

В січні 2015р. прокурор Солом'янського району міста Києва звернувся до Господарського суду міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради (позивач-1) та Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації (позивач-2) з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Світ Плюс» про стягнення 1 262 275,89 грн., дострокове розірвання договору, виселення та повернення майна.

Обгрунтовуючи свої вимоги прокурор посилався на приписи ст.ст.526, 611, 651, 782 ЦК України, ст. 291 ГК України, статей 19, 26, 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та вказував на порушення відповідачем взятих на себе зобов'язань в частині повної та своєчасної сплати орендної плати згідно з умовами договору від 15.05.2008р.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.03.2015р., залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 23.06.2015р. у даній справі, позов задоволено повністю.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Світ Плюс» на користь міського бюджету 1 187 364,83 грн. основного боргу, 74 911,06 грн. пені.

Розірвано Договір оренди цілісного майнового комплексу від 15.05.2008., укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Світ Плюс" та Солом'янською районною в м. Києві державною адміністрацією.

Розірвано Додаткову угоду № 1 від 23.12.2009. до Договору оренди цілісного майнового комплексу від 15.05.2008., укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю "Світ Плюс" та Солом'янською районною в м. Києві державною адміністрацією.

Розірвано Додаткову угоду № 2 від 02.04.2013. до Договору оренди цілісного майнового комплексу від 15.05.2008., укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю "Світ Плюс" та Солом'янською районною в м. Києві державною адміністрацією.

Зобов'язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Світ Плюс" передати Солом'янській районній в м. Києві державній адміністрації по акту приймання-передачі цілісний майновий комплекс плодоовочевої бази Комунального підприємства "Світ" Солом'янського району міста Києва, розташований за адресою: м. Київ, вул. Молодогвардійська, 32.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Світ Плюс" на користь Державного бюджету України 30 117,52 грн. судового збору.

Постановою Вищого господарського суду України від 22.09.2015р.. вказані рішення та постанову скасовано, справу направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Скасовуючи рішення та постанову господарських судів, Вищий господарський суд України виходив з того, що висновки судів про невиконання орендарем умов договору щодо сплати орендної плати є порушенням істотної умови договору, та відповідно, підставою для його розірвання і повернення майна орендодавцю є передчасними.

Поза увагою судів залишилось те, що підставою для стягнення до міського бюджету спірних коштів прокурором визначено договір оренди цілісного майнового комплексу від 15.05.2008р., в той час, як позов про стягнення основної заборгованості з орендної плати заявлений за період з 01.01.2012р. по 01.10.2014р. Неодноразово зазначаючи про наявність заборгованості зі сплати орендних платежів, суди не установили за який період вона підлягає стягненню.

Відхиляючи доводи відповідача про сплату ним частини заборгованості, суди виходили з того, що платіжні доручення в кількості 8 штук, які надано відповідачем на підтвердження факту сплати орендних платежів за умовами договору на суму 386 739,80 грн., не можуть вважатися належними та допустимими доказами, оскільки призначенням платежу в них є оплата орендних платежів за іншим договором - №28 від 15.05.2008р., тоді як договір, на підставі якого виник спір у даній справі від 15.05.2008р. не має номеру. При цьому місцевий господарський суд не установив наявність чи відсутність інших договорів між сторонами, на виконання умов яких могли бути сплачені кошти за спірними платіжними дорученнями.

Погашення орендарем заборгованості до або після подання позову орендодавцем не має правового значення для вирішення такого спору, оскільки законодавець пов'язує виникнення права орендодавця відмовитися від договору оренди саме з фактом не внесення орендної плати протягом трьох місяців підряд.

Відповідно до ч. 1 ст. 111-12 ГПК України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.03.2016р. у справі №910/932/15-г припинено провадження у справі в частині стягнення 1 187 364, 83 грн. заборгованості зі сплати орендної плати.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Світ Плюс" на користь міського бюджету 74 911, 06 грн. пені.

Розірвано Договір оренди цілісного майнового комплексу від 15.05.2008, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Світ Плюс" та Солом'янською районною в м. Києві державною адміністрацією.

Розірвано Додаткову угоду № 1 від 23.12.2009. до Договору оренди цілісного майнового комплексу від 15.05.2008., укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю "Світ Плюс" та Солом'янською районною в м. Києві державною адміністрацією.

Розірвано Додаткову угоду № 2 від 02.04.2013. до Договору оренди цілісного майнового комплексу від 15.05.2008., укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю "Світ Плюс" та Солом'янською районною в м. Києві державною адміністрацією.

Зобов'язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Світ Плюс" повернути Солом'янській районній в м. Києві державній адміністрації по акту приймання-передачі цілісний майновий комплекс плодоовочевої бази Комунального підприємства "Світ" Солом'янського району міста Києва, розташований за адресою: м. Київ, вул. Молодогвардійська, 32.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Світ Плюс" в доход Державного бюджету України 30 117, 52 грн. судового збору.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про відмову в позові повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом норм матеріального та процесуального права, рішення прийнято з неправильним з'ясуванням фактичних обставин справи, оскільки судом не взято до уваги клопотання відповідача про оголошення перерви у справі та про зменшення розміру пені, що підлягає стягненню, не враховано той факт, що на момент винесення рішення зобов'язання було виконано, а заборгованість погашена, враховуючи поліпшення матеріального становища відповідача, необхідність розірвання спірного договору та додаткових угод відпала, як відповідно і повернення орендодавцеві об'єкта оренди.

Відповідно до автоматизованого розподілу справ між суддями апеляційну скаргу відповідача 06.04.2016р. передано на розгляд судді Київського апеляційного господарського суду Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Гончаров С.А., Куксов В.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.04.2016р. колегією суддів в зазначеному складі прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 25.05.2016р.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції склад колегії суддів змінювався, розгляд справи у відповідності до ст. 77 ГПК України відкладався, останній раз на 15.06.2016р.

15.06.2016р. від представника відповідача Суліми Ю.О. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку із залученням нового представника, якому необхідно ознайомитись з матеріалами справи та підготувати свої письмові пояснення, скласти стратегію захисту.

Вказане клопотання залишено судом без задоволення у зв'язку з його необґрунтованістю, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, апеляційна скарга відповідача датована 30.03.2016р. (а.с. 3-5, т.3), підготовлена та підписана представником Сулімою Ю.О. на підставі довіреності від 02.02.2016р. (а.с.6, т.3), а тому даний представник був обізнаний з матеріалами справи, про що свідчать доводи апеляційної скарги.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції 15.06.2016р. підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про відмову в позові повністю.

Прокурор, представники позивачів 1 та 2 в судовому засіданні апеляційної інстанції 15.06.2016р. заперечували проти доводів відповідача, викладених в апеляційній скарзі, просили її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Відповідно до частини 1 статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Частиною 2 статті 101 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно статті 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення підлягає залишенню без змін виходячи з наступного.

На підставі розпорядження Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації № 686 від 21.04.2008р., 15.05.2008р. між Солом'янською районною у м. Києві державною адміністрацією (позивач-2, орендодавець за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Світ Плюс» (відповідач, орендар за договором) укладено договір оренди цілісного майнового комплексу б/н, відповідно до п. 1.1. якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування цілісний майновий комплекс плодоовочевої бази Комунального підприємства "Світ" Солом'янського району міста Києва, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Молодогвардійська, 32 (надалі - Підприємство).

Згідно п. 2.1 Договору Орендар вступає у строкове платне користування Підприємством у термін, вказаний в Договорі, але не раніше підписання сторонами Договору та акту приймання-передачі Підприємства.

В матеріалах справи наявний акт приймання-передачі, за яким Орендодавець передав, а Орендар прийняв в орендне користування цілісний майновий комплекс плодоовочевої бази Комунального підприємства "Світ" Солом'янського району міста Києва, розташований за адресою: м. Київ, вул. Молодогвардійська, 32.

Згідно п. 3.1 Договору орендна плата визначається згідно з Методикою розрахунку і порядком використання орендної плати за користування майном, що належить до комунальної власності територіальної громади Солом'янського району м. Києва, затвердженої рішенням Солом'янської районної у м. Києві ради від 20.12.06. № 101 і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку (квітень місяць 2008 року, останній місяць по якому є інформація про індекс інфляції) 190 357,00 грн. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством України.

Додатковою угодою №1 від 23.12.2009. до Договору (далі Додаткова угода №1) Договір доповнено п. 3.1.1 наступного змісту: "Розмір річної пільгової орендної ставки становить 5% від вартості майна, визначеного експертним шляхом, термін дії якої встановлено на 2 роки з 23.12.2009. по 23.12.2011. відповідно до рішення Солом'янської районної у м. Києві ради від 23.12.2009. №489 "Про встановлення пільгової орендної ставки ТОВ "Світ Плюс" за оренду цілісного майнового комплексу, розміщеного за адресою: м. Київ, вул. Молодогвардійська, 32. З урахуванням індексації орендна плата з 01.12.2009. по 22.12.2009. становить 162 480, 07 грн., орендна плата з 23.12.2009. по 31.12.2009. становить 33 234, 56 грн., разом 195 714, 63 грн. орендна плата за січень 2010 року визначається, виходячи з розміру орендної плати за грудень 2009 року, яка перерахована по пільговій орендній ставці та становить 114 474, 60 грн. без урахування індексу інфляції".

Згідно рішення Київської міської ради від 09.09.2010р. № 7/4819 "Про питання організації управління районами в м. Києві" припинено Солом'янську районну у м. Києві державну адміністрацію ().

На виконання розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 787 від 30.09.2010р. утворено Солом'янську районну в м. Києві державну адміністрацію ().

Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.12.2010р. № 1112 "Про питання організації управління районами в м. Києві", а саме п. 1 визначено затвердити перелік підприємств, організацій та установ, майно яких передається до сфери управління районних в м. Києві державних адміністрацій.

Так, згідно Додатку 9 встановлено перелік підприємств, організацій та установ, майно яких віднесено до сфери управління Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації. Згідно п. 9 вказаного Додатку цілісний майновий комплекс плодоовочевої бази розташованої за адресою м. Київ, вул. Молодогвардійська, 32 передано до управління Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.06.2012р. у справі №5011-30/4487-2012, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 14.08.2012р., внесено зміни до Договору, викладено п.3.1 розділу 3 "Орендна плата" Договору № б/н від 15.05.08. оренди цілісного майнового комплексу в наступній редакції: " 3.1. Орендна плата визначається згідно з Методикою розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду, затвердженою рішенням Київської міської ради VIII сесія VI скликання "Про затвердження Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва" № 34/6250 від 22 вересня 2011 року. Розмір річної орендної плати за об'єкт оренди - цілісний майновий комплекс визначається за формулою, що визначена п. 9 Методики розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду, і складається з множини вартості цілісного майнового комплексу та 5% орендної ставки за використання об'єкта оренди".

На виконання вказаного рішення між позивачем-2 та відповідачем 02.04.2013р. укладено Додаткову угоду №2 до Договору (далі - Додаткова угода №2), якою викладено п. 3.1 розділу "Орендна плата" Договору в наступній редакції: " 3.1. Орендна плата визначається згідно з Методикою розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду, затвердженою рішенням Київської міської ради VIII сесія VI скликання "Про затвердження Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва" № 34/6250 від 22.09.2011. Розмір річної орендної плати за об'єкт оренди - цілісний майновий комплекс визначається за формулою, що визначена п. 9 Методики розрахунку орендної плати за майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду, і складається з множини вартості цілісного майнового комплексу та 5% орендної ставки за використання об'єкта оренди. З урахуванням індексації, орендна плата з 01.08.2012. по 14.08.2012. становить 117 471, 50 грн., орендна плата з 15.08.2012. по 31.08.2012. становить 71 322, 00 грн., разом 188 793, 50 грн. Орендна плата за вересень 2012 року визначається, виходячи з розміру орендної плати за серпень 2012 року, яка перерахована по орендній ставці 5% з урахуванням індексу інфляції та становить 130 187,76 грн.".

Відповідно до п. 3.2. Договору, орендна плата за кожен наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

В обґрунтування заявлених позовних вимог прокурор посилався на порушення відповідачем своїх зобов'язань за договором оренди цілісного майнового комплексу б/н від 15.05.2008р. щодо повної та своєчасної сплати орендної плати за користування цілісним майновим комплексом за період з 01.01.2012р. по 01.10.2014р., в тому числі протягом трьох місяців підряд (січень, лютий, березень 2014р.), що зумовило нарахування пені та звернення з даним позовом до суду про стягнення грошових коштів, розірвання спірного договору та додаткових угод 1 та 2 до нього, та зобов'язання відповідача повернути орендоване за договором майно.

Згідно ст. ст. 11, 629 ЦК України договір є однією із підстав виникнення зобов'язань та обов'язковим для виконання сторонами.

В силу ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За своє правовою природою спірний Договір є договором оренди.

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 6 ст. 283 ГК України).

Орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності. Державну політику у сфері оренди здійснюють: Кабінет Міністрів України, а також Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва - щодо державного майна; органи, уповноважені Верховною Радою Автономної Республіки Крим, - щодо майна, яке належить Автономній Республіці Крим; органи місцевого самоврядування - щодо майна, яке перебуває в комунальній власності. Відносини щодо оренди державного майна, майна, що належить Автономній республіці Крим або перебуває в комунальній власності, регулюються договором оренди, цим Законом та іншими нормативно - правовими актами (ст.ст. 2, 3 Закону України "Про оренду державного та комунального майна").

Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно ч. 1 ст. 286 ГК України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

Приписами ч. 3 ст. 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначається, що орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Орендар зобов'язується своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату до бюджету Солом'янського району міста Києва (п. 5.2 Договору).

Відповідно до ч. 3 ст. 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Пунктом 3.3. Договору передбачено, що орендна плата перераховується щомісячно не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним в бюджет Солом'янського району розрахунковий рахунок 0010, одержувач УДК у Солом'янському районі м. Києва, , банк одержувача: УДК у м. Києві, МФО 820019, код платежу 22080402.

Відповідно до п. 5.6. Договору Орендар зобов'язується щомісяця, до 20 числа, надавати Орендодавцеві інформацію про перерахування орендної плати (копію платіжного доручення з відміткою банку, що обслуговує Орендаря).

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Протягом 2011-2013 років та у 2015 році Орендодавець звертався до відповідача з листами, в яких нагадував про наявність заборгованості зі сплати орендної плати та про необхідність її погасити.

Згідно з вказівками, що містяться в постанові Вищого господарського суду України від 22.09.2015р. у даній справі, судами не встановлено за який період підлягає стягненню заборгованість з орендної плати за Договором, та не встановлено наявність чи відсутність інших договорів між сторонами, на виконання умов яких могли бути сплачені кошти за наданими відповідачем платіжними дорученнями у кількості 8 штук.

На виконання зазначених вказівок касаційної інстанції, за письмовими поясненнями сторін, у відповідності до матеріалів справи та наявних у матеріалах справи платіжних доручень, підписаного Орендарем і Орендодавцем і скріпленого їх печатками акту звірки взаєморозрахунків з 01.01.2012р. по 15.02.2016р., судом встановлено наступне.

Заборгованість зі сплати орендної плати в розмірі 1 187 364,83 грн. пред'явлено до стягнення з відповідача за період з 01.01.2012р. по 01.10.2014р. Зазначену заборгованість було сплачено відповідачем під час розгляду даної справи. Грошові кошти, сплачені платіжними дорученнями, що надані відповідачем до матеріалів справи, сплачені ним на виконання умов Договору та погашення заборгованості зі сплати орендної плати, в тому числі і за пред'явлений до стягнення період. Інші договори оренди, підписані між сторонами, відсутні.

Оскільки в призначеннях платежу при сплаті орендної плати відповідачем не вказувалось за який місяць оренди за Договором ним сплачуються грошові кошти, копій платіжних доручень позивачу-2 в порушення умов п. 5.6 Договору не надавалось, Орендодавець зараховував такі грошові кошти по мірі їх надходження в погашення поточної заборгованості за Договором.

В абзаці 8 п. 5.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. № 12 "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна" зазначено, що господарським судам слід встановлювати, протягом яких конкретно місяців і якого року орендар не вносив орендну плату, в якому розмірі, в тому числі протягом яких місяців орендар взагалі не вносив орендну плату або вносив частково.

Згідно наданих позивачем розрахунку заборгованості, відповідачем контррозрахунку заборгованості зі сплати орендної плати за Договором та відповідно до підписаного між сторонами акту звірки взаєморозрахунків, за спірний період з 01.01.2012р. по 01.10.2014р., відповідачем орендна плата сплачувалась не систематично, не в повному обсязі, а за січень, лютий, березень 2014 року не вносилась Орендарем протягом трьох місяців підряд, при цьому, в січні, лютому, березні 2014 року були відсутні будь-які проплати, які могли бути хоча б частково зараховані в погашення заборгованості за вказаними місяцями, а наступне платіжне доручення відповідача по Договору датоване 04.04.2014р.

Отже, місцевим господарським судом вірно встановлено факт не внесення відповідачем орендної плати протягом трьох місяців підряд у спірному періоді.

Судом також встановлено, що під час розгляду даної справи в суді першої інстанції відповідачем сплачено 1 187 364, 83 грн. заборгованості зі сплати орендної плати за пред'явлений до стягнення період, що учасниками судового процесу не заперечується.

Оскільки відповідач сплатив заборгованість в розмірі 1 187 364, 83 грн., місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про припинення провадження у справі в частині стягнення вказаної заборгованості зі сплати орендної плати на підставі п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК України, у зв'язку з відсутністю предмету спору.

Відповідно до положень ст.49 ГПК України судові витрати по розгляду даної справи в цій частині покладаються на відповідача та стягуються в доход Державного бюджету України, оскільки станом на день звернення з даним позовом до суду (20.01.2015р.) в силу вимог Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільнялись, зокрема, органи прокуратури - при здійсненні представництва інтересів громадян або держави в суді.

Щодо вимог про стягнення 74 911, 06 грн. пені, нарахованої на підставі п.3.5 Договору на орендні платежі з березня по вересень 2014 року (період для нарахування пені з 16.04.2014р. по 27.10.2014р.), колегія суддів зазначає наступне.

Згідно п. 9.2 Договору за невиконання або неналежне виконання зобов'язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.

Відповідно до п.3.5 Договору орендна плата, перерахована несвоєчасно, або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету, відповідно до чинного законодавства України, з урахуванням пені в розмірі потрійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості з урахуванням індексації, за кожен день прострочення, включаючи день оплати.

Оскільки судом встановлено, що відповідач у встановлений Договорами строк свого обов'язку по перерахуванню коштів по сплаті орендної плати не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання (в т.ч. у період, який вказано позивачем), тому дії відповідача є порушенням договірних зобов'язань (ст.610 ЦК України), і він вважається таким, що прострочив (ст.612 ЦК України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.548 ЦК України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно ст.ст.546, 549 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Приписами ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України встановлено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

В силу приписів п. 18 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 11.04.2005р. № 01-8/344 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2004 році" з огляду на вимоги частини 1 статті 47 ГПК України щодо прийняття судового рішення за результатами обговорення усіх обставин справи та частини 1 статті 43 ГПК України стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд повинен перевірити обґрунтованість і правильність здійсненого нарахування сум штрафних санкцій, річних, збитків від інфляції, і в разі, якщо їх обчислення помилкове - зобов'язати позивача здійснити перерахунок відповідно до закону чи договору або зробити це самостійно.

За приписом статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та частини другої статті 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки (п. 2.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Стосовно поданого відповідачем клопотання про застосування строку позовної давності щодо вимог про стягнення пені, колегія суддів зазначає наступне.

Строк, протягом якого особа може звернутись до суду за захистом свого порушеного права, встановлюється Цивільним кодексом України.

При реалізації в судовому порядку відповідальності за правопорушення в сфері господарювання застосовуються загальний та скорочені строки позовної давності, передбачені ЦК України, якщо інші строки не встановлені ГК України (ч.1 ст. 223 ГК України).

Поняття позовної давності міститься в ст. 256 ЦК України, відповідно до якої позовні давність - це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За змістом п.1 ч.2 ст.258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність в один рік.

Як вбачається з матеріалів справи, прокурор звернувся з даним позовом до суду 20.01.2015р., а пеня нарахована за період з 16.04.2014р. по 27.10.2014р., отже прокурором не пропущено строк позовної давності щодо вимог про стягнення пені.

Клопотання відповідача про зменшення розміру пені, що підлягає стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю "Світ Плюс", вірно відхилено місцевим господарським судом з огляду на наступне.

Зазначене клопотання обґрунтовано нестабільною економічно, політичною ситуацією в Україні та погіршенням фінансового стану відповідача.

Нормами чинного законодавства України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням господарського суду (частина третя статті 551 ЦК України, стаття 233 ГК України, пункт 3 статті 83 ГПК).

У вирішенні пов'язаних з цим питань господарському суду слід враховувати викладене в підпункті 3.17.4 підпункту 3.17 пункту 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", а також в абзацах першому - четвертому пункту 9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011р. № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" (п. 2.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Згідно п. 3.17.4 підпункту 3.17 пункту 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Разом з тим, відповідачем не подано суду жодних належних доказів на підтвердження викладених в заяві обставин його тяжкого фінансового стану, та того, що фінансування останнього покращиться та буде здійснюватись без затримки, а результати господарської діяльності будуть позитивними, що у майбутньому надасть можливість боржнику акумулювати необхідну грошову суму на виконання рішення. При цьому, судом враховано систематичне та значне прострочення виконання основного зобов'язання зі сплати орендної плати за Договором, розмір пред'явленої до стягнення пені наслідкам поведінки відповідача, надано оцінку розміру пені як засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов'язання, внаслідок чого суд дійшов висновку про відсутність підстав для зменшення розміру пені.

При цьому, зменшення розміру неустойки у виняткових випадках є правом, а не обов'язком суду.

Колегія суддів, здійснивши перевірку наданого прокурором розрахунку пені з урахуванням приписів ст. 232 ГК України, погоджується з висновком місцевого господарського суду про обґрунтованість вимог прокурора про стягнення з відповідача 74 911,06 грн. пені.

Щодо вимог про розірвання спірного Договору та Додаткових угод №1 та №2 до нього, які мотивовані приписами ст. ст. 651, 782, 783 ЦК України, ст.291 ГК України, ст. 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Частиною 1 ст.17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначено, що термін договору оренди визначається за погодженням сторін.

Строк дії Договору сторонами погоджено в п. 10.1 Договору і встановлено, що Договір укладено строком на 10 (десять) років, що діє з 15.05.2008р. до 14.05.2018р. включно.

Згідно п. 10.4 Договору за ініціативою однієї із сторін цей Договір може бути розірвано рішенням господарського (арбітражного) суду у випадках, передбачених чинним законодавством.

Чинність цього Договору припиняється внаслідок дострокового за взаємною згодою сторін або за рішенням господарського (арбітражного) суду (п. 10.7 Договору).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема розірвання договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Порядок та підстави для розірвання договору оренди об'єкту, що є комунальною власністю, визначені в Законі України "Про оренду державного та комунального майна".

Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" договір оренди може бути розірвано за погодженням сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірвано за рішенням суду у разі невиконання сторонами своїх зобов'язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України.

Згідно ч.3 статті 291 ГК України договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

Статтею 188 ГК України визначено порядок зміни та розірвання господарських договорів, зокрема в ч. 2 зазначено, що сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду (ч. 4 ст. 188 ГК України).

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2002р. № 15-пр/2002 недотримання позивачем вимог даної норми закону щодо обов'язку надсилання іншій стороні пропозицій про розірвання договору в разі виникнення такої необхідності є правом, а не обов'язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує, та не позбавляє позивача права звернутися за захистом порушеного права шляхом подання позову до відповідача про розірвання договору (Відповідна позиція відображена в постанові Верховного Суду України від 19.09.2011 р. № 3-74гс11).

Виходячи з положень частини другої ст. 124 Конституції України та Рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2002р. №15-пр/2002 приписи ст. 188 ГК України та статті 11 ГПК України не позбавляють сторону договору права на звернення до суду з вимогою про зміну або розірвання договору оренди без дотримання порядку досудового врегулювання спору (п.3.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. № 12 "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна").

Згідно ч. 1 ст. 782 ЦК України наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

Відмова наймодавця від договору найму, можливість якої передбачена частиною першою статті 782 ЦК України, є правом, а не обов'язком наймодавця, яке може бути реалізоване в позасудовому порядку. Наявність зазначеного права не є перешкодою для звернення наймодавця (орендодавця) до суду з вимогою про розірвання договору в разі несплати наймачем (орендарем) належних платежів. У вирішенні відповідних спорів господарським судам слід встановлювати, протягом яких конкретно місяців і якого року орендар не вносив орендну плату, в якому розмірі, в тому числі протягом яких місяців орендар взагалі не вносив орендну плату або вносив частково. При цьому погашення орендарем заборгованості до або після подання позову орендодавцем не має правового значення для вирішення такого спору, оскільки законодавець пов'язує виникнення права орендодавця відмовитися від договору оренди саме з фактом не внесення орендної плати протягом трьох місяців підряд (п. 5.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. № 12 "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна").

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, мав місце факт не внесення відповідачем орендної плати за Договором протягом трьох місяців підряд (січень, лютий, березень 2014р.) у спірному періоді, а тому погашення відповідачем заборгованості під час розгляду справи в суді не свідчить про відсутність підстав для розірвання спірного договору, оскільки орендодавець скористався передбаченим законом правом відмовитися від договору оренди у зв'язку з несплатою відповідачем (орендарем) орендної плати протягом трьох місяців підряд.

Невиконання відповідачем зобов'язання по сплаті орендної плати систематично (в тому числі і протягом трьох місяців підряд) за спірний період, свідчить про позбавлення Орендодавця того, на що він розраховував при укладенні Договору (своєчасного і в повному обсязі отримання орендної плати).

Враховуючи той факт, що сплата орендних платежів є істотною умовою Договору, а судом встановлено, що відповідач вносив орендну плату не систематично (в тому числі не вносив протягом трьох місяців підряд), не в повному обсязі та протягом тривалого періоду часу, що є нормативно та документально доведеним, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про розірвання Договору оренди цілісного майнового комплексу від 15.05.2008р., укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Світ Плюс" та Солом'янською районною в м. Києві державною адміністрацією; розірвання Додаткових угод №1 від 23.12.2009р. та №2 від 02.04.2013р. до вказаного Договору оренди цілісного майнового комплексу від 15.05.2008р.

Згідно ч. 1 ст. 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах зазначених у договорі оренди.

Відповідно до ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймачеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Орендар зобов'язаний у разі припинення або розірвання Договору повернути Орендодавцеві або підприємству вказаному Орендодавцем, орендоване майно Підприємства, у належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу, та відшкодувати Орендодавцеві збитки у разі погіршення стану або втрати (повної або його частини) орендованого майна Підприємства з вини Орендаря (п. 5.8 Договору).

Згідно ч. 2 ст. 795 ЦК України повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

З розірванням Договору відповідач втрачає статус Орендаря, а тому місцевий господарський суд правомірно задовольнив вимоги про зобов'язання відповідача повернути Солом'янській районній в м. Києві державній адміністрації по акту приймання-передачі цілісний майновий комплекс плодоовочевої бази Комунального підприємства "Світ" Солом'янського району міста Києва, розташований за адресою: м. Київ, вул. Молодогвардійська, 32.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК України судові витрати по розгляду даної справи в частині стягнення пені, розірвання Договору та додаткових угод до нього, зобов'язання повернути орендоване майно, покладаються на відповідача та стягуються в доход Державного бюджету України, оскільки станом на день звернення з даним позовом до суду (20.01.2015р.) в силу вимог Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільнялись, зокрема, органи прокуратури - при здійсненні представництва інтересів громадян або держави в суді.

Одночасно, за приписами п. 4.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013р. № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" у випадках скасування рішення господарського суду і передачі справи на новий розгляд розподіл судового збору у справі, в тому числі й сплаченого за подання апеляційної та/або касаційної скарги або заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Враховуючи результати апеляційного та касаційного оскарження рішень по справі, та остаточні висновки суду щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог та припинення провадження у справі в частині на підставі п. 1-1 ч.1 ст.80 ГПК України, судові витрати за оскарження судових актів залишаються за кожною зі сторін, яка їх понесла.

Посилання апелянта на порушення судом норм процесуального права, таких як не розгляд судом клопотання від 14.03.2016р. про оголошення перерви у справі для врегулювання спору шляхом укладення мирової угоди та у зв'язку з неможливістю відповідача з'явитись в судове засідання 15.03.2016р. у зв'язку з участю при розгляді іншої справи, не ґрунтуються на матеріалах справи, оскільки у справі відсутнє таке клопотання, а апелянтом на надано належних та допустимих доказів його подання суду.

Згідно ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення від 15.03.2016р.

У відповідності до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України у зв'язку із залишенням без задоволення апеляційної скарги відповідача витрати щодо сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 49, 85, 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Світ Плюс» на рішення Господарського суду міста Києва від 15.03.2016р. у справі №910/932/15-г залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 15.03.2016р. у справі №910/932/15-г залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/932/15-г повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді К.В. Тарасенко

С.А. Гончаров