донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

29.06.2016 справа №908/631/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий: судді ОСОБА_1Л ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі за участю представників сторін від позивача від відповідача розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_4 Не зявився ОСОБА_5 (довіреність від 24.03.16 №8/01.2-133) Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група», м. Київ
на рішення господарського судуЗапорізької області
від04.05.16 р.
у справі№908/631/16 (суддя Мірошніченко М.В.)
за позовом до про Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група», м. Київ Товариства з обмеженою відповідальністю «Бердянський Кабельний Завод», м. Бердянськ, Запорізька область стягнення 140057,33 грн.

ВСТАНОВИВ:
Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» звернулось до господарського суду Запорізької області із позовною заявою від 01.03.2016 року № 3393/1943-УСГ про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Бердянський Кабельний Завод» страхового відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в порядку регресу у сумі 140 057,33 грн.

В обґрунтування позову заявник посилався на те, що 17.12.2012 року між ПАТ «СК «Українська страхова група» (страховик) та ОСОБА_6 (страхувальник) укладений договір добровільного страхування наземного транспорту № 28-1702-12-00422, згідно якого позивач прийняв на себе зобов'язання відшкодувати збитки, які може зазнати страхувальник у результаті пошкодження, знищення або втрати транспортного засобу «Scania Р 114 LB» д. н. АК 6397 СА (застрахований автомобіль).

27.12.2012 року на дорозі Т-05-23 /Н-20/ - Кременівка - Ялта 17 км.800м. сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого позивачем транспортного засобу «Scania Р 114 LB» д. н. АК 6397 СА під керуванням ОСОБА_6 та транспортного засобу «КАМАЗ 65116» д. н. АР 0154 ВІ під керуванням ОСОБА_7 (водій ТОВ «Азовкабель Донелектро», правонаступником якого є відповідач).

Постановою Київського районного суду м Донецька № 257/689/13-а від 28.01.2013 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП за порушення вимог п.п.12.1, 12.3 Правил дорожнього руху України.

28.12.2012 року страхувальник звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодуванні та надав всі необхідні документи.

11.02.2013р. позивач на виконання умов договору страхування, на підставі Звіту № 26 від 11.01.2013р. склав Страховий акт № ССКА-1598 та розрахунок до нього.

11.02.2013р. позивач платіжним дорученням № 2154 виплатив страхувальнику суму 189 557,33грн. страхового відшкодування.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «КАМАЗ 65116» (винної сторони) була застрахована в ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» за полісом обовязкового страхування № АВ/3864306. Ліміт за шкоду за цим полісом становить 50000грн. (франшиза 500грн.).

Таким чином сума, що не покривається полісом становить 140 057,33грн. (189557,33грн. збиток - 50000грн. ліміт за полісом - 500грн. франшиза = 140057,33грн.).

Рішенням господарського суду м. Києва від 10.02.2014р. у справі № 910/24713/13 з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ПрАТ СК «Українська страхова група» (позивача) стягнуто суму 49 500грн. і 29.04.2014р. ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» фактично сплатила позивачу суму 49 500грн., що підтверджується платіжним дорученням № 39457.

Внаслідок того, що залишок виплаченої суми страхового відшкодування 140 057,33грн. не покривався полісом цивільної відповідальності, позивач 02.07.2014р. звернувся до відповідача з претензією про виплату коштів, яка залишилась без задоволення.

Позов до суду обґрунтовувався приписами ст.ст. 1172, 1187, 1191, 1194 Цивільного кодексу України, ст.27 Закону України «Про страхування».

До позовної заяви було додано заяву про визнання поважними причини пропуску строку позовної давності та поновлення зазначеного строку. При цьому позивач посилався на ч.2 ст.264 Цивільного кодексу України і зазначав, що позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач, а також на ч.3 ст.264 ЦК України, згідно з якою після переривання перебіг строку позовної давності починається наново. Зазначав, що ПАТ СК «Українська страхова група» зверталась до одного з боржників із позовом, а саме до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», що підтверджено рішенням господарського суду м. Києва від 10.02.2014р. у справі № 910/24713/13, у звязку з чим просив визнати поважними причини пропуску строку позовної давності, поновити цей строк, позов задовольнити.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Бердянський Кабельний Завод» (відповідач у справі) у повному обсязі заперечувало проти задоволення позову. Вказувало, зокрема, на те, що на претензію позивача була надана письмова відповідь № 08/01.2-392 від 15.07.2014р., в якій вказано на відсутність відповідних документів, необхідних для розгляду претензії. Також відповідач вказував на необхідність надання йому копій документів, підтверджуючих обґрунтованість вимог позивача, оскільки копії документів, які додані до претензії, були неналежної якості та нечитабельні. Однак позивач (до моменту подачі позову до суду) більше не звертався до відповідача із будь-якими вимогами.

Відповідач не погоджувався із Звітом про оцінку транспортного засобу № 26 від 11.01.2013р., оскільки за його доводами Звіт складений з порушенням нормативно встановлених вимог, що підтверджується Рецензією від 24.03.2016р. на Звіт про оцінку № 26 від 11.01.2013р., складеною субєктом оціночної діяльності ОСОБА_8 Відповідно до Рецензії, Звіт про оцінку № 26 від 11.01.2013р. не відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, є неякісним та непрофесійним.

Вказував, що крім Звіту про оцінку майна № 26 від 11.01.2013р., мають місце наступні істотні порушення при складанні інших документів: протокол огляду транспортного засобу від 28.12.2012р. і Звіт про оцінку № 26 мають невірно визначене місце огляду пошкодженого транспортного засобу: м.Донецьк, СТО «Донбас Скан». Однак, офіційний дилер автотранспортних засобів Scania у Донецькій та Луганській областях ТОВ «Донбас Скан Сервіс» розташований у м. Макіївка Донецької області; позивач не надав жодного доказу факту реального продажу транспортного засобу Сканія, який належав ОСОБА_6; згідно до п.11.5 договору добровільного страхування транспортних засобів № 28-1702-12 від 17.12.2012р., серед документів, які необхідно надати страховику у разі настання страхового випадку, є калькуляція рекомендованої (або погодженої) страховиком, СТО із зазначенням переліку відновлювальних робіт, їх вартості, вартостей деталей, що підлягають заміні, вартості витратних матеріалів. Проте відповідної калькуляції, належним чином підписаної та затвердженої, позивачем не надано; Страховий акт № ССКА 1598 від 11.02.2012р. був затверджений начальником управління врегулювання нестандартних та спеціальних збитків ОСОБА_9, діючим на підставі довіреності, проте жодних реквізитів довіреності у ОСОБА_4 не зазначено, що не надає змоги пересвідчитись у наявності повноважень вказаної особи на його підписання; Всупереч умовам п.11.9.1 договору страхування від 17.12.2012р. страхове відшкодування суми 189557,33грн. здійснено позивачем на користь ОСОБА_6 11.02.2013р., тобто раніше, аніж була отримана Довідка ДАІ про пошкодження транспортного засобу від 07.03.2013р.; В порушення п.5.2 ОСОБА_5 товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, володільцем пошкодженого транспортного засобу не був викликаний представник іншої сторони ДТП для технічного огляду транспортного засобу.

Відповідач також зазначав, що відповідно до ст.ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Згідно із положеннями ст.993 ЦК України, ст.27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Статтями 256, 257 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогами про захист свого порушеного цивільного права або інтересу; загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові (ст.267 ЦК України). Заміна сторін у зобовязанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності (ч.1 ст.262 ЦК). Оскільки перебіг позовної давності почався, на думку відповідача, від дня настання страхового випадку - 27.12.2012р., строк позовної давності за позовною вимогою про стягнення з ТОВ «Бердянський Кабельний Завод» суми 140057,33грн., сплив відповідно 27.12.2015р.

Виходячи з викладеного, відповідач подав заяву про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин у відповідності до ч.3 ст.267 ЦК України і просив у задоволенні позову відмовити.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 04.05.2016 року у справі № 908/631/16 у задоволенні позову відмовлено. Відмова обумовлена пропуском строку позовної давності.

Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група» подана апеляційна скарга на судове рішення, у якій апелянт просить скасувати рішення суду через порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема, незастосуванні у спорі положень ст.264 ЦК України, неповне дослідження обставин, що мають значення для вирішення спору, та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Вважає, що строк позовної давності «перервався 10.02.2014 року з моменту винесення рішення Господарським судом м. Києва № 910/24713/13 та почався заново, відповідно до ст.257 ЦК України останнім днем строку позовної давності є 10.02.2017 року», оскільки за вказаним рішенням суду страхова компанія, до якої був предявлений позов, іменувалась боржником.

У відзиві на скаргу вказано на її безпідставність та невірне тлумачення ст.264 ЦК України, що підтверджується правовою позицією Вищого господарського суду України, викладеною у Постановах від 16.05.2011р. № 3/43/10, від 09.09.2013р. № 910/3341/13, постановах апеляційних судів України.

У звязку з находженням у відпустці судді Малашкевич С.А протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 24.06.2016р. змінено склад судової колегії по розгляду скарги. Скарга розглядається колегією суддів у складі: головуючий суддя Агапов О.Л., судді: Будко Н.В., Мясищев А.М.

Апелянт у судове засідання Донецького апеляційного господарського суду не зявився.

Відповідно до положень ст.101 ГПК України законність та обґрунтованість рішення господарського суду Запорізької області перевіряється у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, пояснення відповідача, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Матеріали справи свідчать, що 17.12.2012 року між ПАТ «СК «Українська страхова група» (страховик) та ОСОБА_6 (страхувальник) був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту № 28-1702-12-00422, згідно якого позивач прийняв на себе зобов'язання відшкодувати збитки, що може зазнати страхувальник у результаті пошкодження, знищення або втрати транспортного засобу «Scania Р 114 LB» д. н. АК 6397 СА (застрахований автомобіль).

27.12.2012 року на дорозі Т-05-23 /Н-20/ - Кременівка - Ялта 17 км. 800м. сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого позивачем транспортного засобу «Scania Р 114 LB» д. н. АК 6397 СА під керуванням ОСОБА_6 та транспортного засобу «КАМАЗ 65116» д. н. АР 0154 ВІ під керуванням ОСОБА_7 (водій ТОВ «АзовкабельДонелектро», правонаступником якого внаслідок зміни найменування є відповідач).

Постановою Київського районного суду м Донецька № 257/689/13-а від 28.01.2013 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП за порушення вимог п.п.12.1, 12.3 Правил дорожнього руху України та застосоване адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 425грн.

Відповідно до Звіту про оцінку транспортного засобу № 26 від 11.01.2013р. розмір матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу Scania, д. н. АК6397СА, становить суму 240557,33грн.

28.12.2012 року страхувальник звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування.

11.02.2013р. позивач на виконання умов договору страхування, на підставі Звіту № 26 від 11.01.2013р. склав Страховий акт № ССКА-1598 та розрахунок до нього.

11.02.2013р. ПрАТ «СК «Українська страхова група» (позивач) платіжним дорученням № 2154 виплатив страхувальнику суму 189557,33грн. страхового відшкодування.

Згідно ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобовязується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій стороні, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст.988 ЦК страховик зобовязаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Згідно приписів ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст.193 ГК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач виконав свої зобовязання і виплатив страхове відшкодування в сумі 189557,33грн грн., що підтверджується платіжним дорученням № 2154 від 11.02.2013 р.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «КАМАЗ 65116» (винної сторони) була застрахована в ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» за полісом обовязкового страхування № АВ/3864306. Ліміт за шкоду за цим полісом становить 50000грн. (франшиза 500грн.).

Рішенням господарського суду м. Києва від 10.02.2014р. у справі № 910/24713/13 з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ПрАТ СК «Українська страхова група» (позивача) стягнуто суму 49500грн. страхового відшкодування в порядку регресу. 29.04.2014р. ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» сплатила позивачу суму 49500грн., що підтверджується платіжним дорученням № 39457.

Таким чином сума, що не покривається полісом становить 140057,33грн. (189557,33грн. збиток - 50000грн. ліміт за полісом - 500грн. франшиза = 140057,33грн.).

Внаслідок того, що залишок виплаченої суми страхового відшкодування 140057,33грн. не покривався полісом цивільної відповідальності, позивач звернувся із позовом до господарського суду.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.1162 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Пункт 1 ст.1187 ЦК визначає, що Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Згідно з п.2 вказаної статті, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, а п.5 статті визначено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно ст.27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Аналогічну норму містить ст.993 ЦК України.

В розумінні ст.27 Закону «Про страхування», ст.993 ЦК відповідальною особою у спорі, що розглядається, є ТОВ «Бердянський Кабельний Завод»

Таким чином, до позивача, який сплатив страхове відшкодування, в межах фактичних витрат перейшло право вимоги до відповідальної особи, якою є відповідач.

З огляду на досліджені докази, встановлені обставини та вищезазначені приписи норм чинного законодавства України, а також з урахуванням викладеного, господарський суд дійшов висновку про наявність у позивача права вимагати стягнення з відповідача шкоди, заявленій у позові.

При цьому, на обґрунтовану думку господарського суду посилання відповідача на неналежний професійний рівень виконання Звіту про оцінку № 26 від 11.01.2013р. та інші недоліки, що мали місце при складанні документів, необхідних для здійснення страхового відшкодування, не мають істотного значення при вирішенні спору у справі № 908/631/16, оскільки рішенням господарського суду м. Києва від 10.02.2014р. у господарській справі № 910/24713/13, яке набрало законної сили, встановлено обставину правомірності виплати Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група» суми 189557,33грн. страхового відшкодування на користь ОСОБА_6 Крім того, господарським судом м. Києва встановлений факт заподіяння шкоди ОСОБА_10 (працівником відповідача).

При розгляді скарги, судова колегія виходить з наступного.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст.257 ЦК загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

В частині 1 статті 261 ЦК України вказано, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч.5 ст.261 ЦК за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання.

Статті 512, 514 ЦК України визначають, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.993 ЦК та ст.27 Закону України «Про страхування» до страховика (Позивача), який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Отже, у даних правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика та останній виступає замість потерпілого у деліктному зобов'язанні. Таким чином, до позивача у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування потерпілій особі перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдання матеріального збитку.

Заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності (ч. 1 ст.262 ЦК України).

Таким чином, від дня страхового випадку внаслідок заміни кредитора у зобов'язанні відшкодування шкоди, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах загального строку позовної давності переходить право вимоги до особи, яка відповідальна за завдані страхувальнику збитки.

Страхувальник, який зазнав майнової шкоди в деліктному правовідношенні, набуває право вимоги відшкодування до заподіювача і строк такої вимоги починає спливати у момент заподіяння шкоди. При цьому, у зв'язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика переходить право вимоги (права кредитора) до винної особи із залишком строку позовної давності, оскільки, відповідно до ст.262 ЦК заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Враховуючи, що у спірному зобов'язанні відбулася заміна кредитора, оскільки страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, то позовна давність у цьому випадку є загальною (три роки), а її перебіг починається від дня настання страхового випадку. При цьому, приймаючи рішення, суд першої інстанції використував правові позиції, викладені Верховним Судом України у постановах від 23.03.2016р. у справі № 6-2598цс15, від 25.12.2013 року у справі № 6-112пс13, від 23.09.2015 року у справі № 3-303гс15, а також у постанові Вищого господарського суду України від 23.12.2015 року у справі № 910/12679/15.

Зокрема, Верховній Суд України у постанові від 23.03.2016 року у справі № 6-2598цс15 зазначив, що перехід права вимоги за нормами статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» слід відрізняти від зворотної вимоги (регресу), яка регулюється положеннями статті 1191 ЦК України, статті 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Так, відповідно до частини першої статті 1191 ЦК особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Разом з тим статтею 993 ЦК передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

При цьому заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності (частина перша статті 262 ЦК України).

Отже, страхувальник, який зазнав майнової шкоди в деліктному правовідношенні, набув право вимоги сплаченого страхового відшкодування до заподіювача і строк такої вимоги починає спливати з моменту заподіяння шкоди.

У зв'язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика перейшло право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов'язанні є потерпілий) до заподіювача із залишком строку позовної давності.

За таких обставин, саме з моменту настання дорожньо-транспортної пригоди (тобто з моменту заподіяння шкоди) у позивача виникло право подати позов до суду.

З огляду на те, що дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої було завдано майнової шкоди, відбулася 27.12.2012 року, строк позовної давності за позовною вимогою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ТОВ «Бердянський Кабельний Завод» про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, сплив 28.12.2015 р.

Позивач за захистом свого порушеного права у справі № 908/631/16 звернувся до суду із позовом 01.03.2016 р., що підтверджується відповідним штемпелем відділення ДП «Укрпошта» на поштовому конверті, тобто після спливу строку позовної давності, що свідчить про пропущення Позивачем трирічного строку позовної давності та є підставою для відмови у задоволенні позову у відповідності до ч. 4 ст.267 ЦК України, якою встановлено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов до правомірного висновку про наявність підстави для відмови у задоволенні позовної заяви.

При цьому, господарський суд врахував, що в заяві вих. № 3394 від 01.03.2016р. про визнання поважними причин пропуску строку позовної давності та його поновлення (доданої до позовної заяви), а також в інших письмових поясненнях, позивачем не вказано будь-яких поважних причин пропуску строку позовної давності на звернення до суду із позовом про стягнення з ТОВ «Бердянський кабельний завод» суми 140057,33грн. Також в порушення вимог ст.ст. 33, 34 ГПК України позивачем не надано до суду будь-яких доказів, які б свідчили б про наявність таких поважних причин пропуску строку позовної давності.

При розгляді справи № 908/631/16 господарським судом таких причин також не виявлено.

Крім того, доводи позивача стосовно перебігу позовної давності є суперечними. Так, звернувшись із заявою про визнання причин пропуску строку позовної давності поважними, позивач, у той же час, посилався в запереченнях (вих. № 3600 від 06.04.2016р.) на відзив відповідача, на ч.2 ст.264 ЦК України, згідно з якою позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач, а також на ч. 3 ст.264 ЦК, згідно з якою після переривання перебіг позовної давності починається заново. При цьому позивач вказував, що ПАТ СК «Українська страхова група» зверталась із позовом до одного з боржників - ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», що підтверджується рішенням господарського суду м. Києва від 10.02.2014р. у справі № 910/24713/13, а тому строк позовної давності перервався з моменту винесення рішення судом і з 10.02.2014р. і його перебіг почався заново.

З приводу доводів позивача про переривання строку позовної давності на підставі ст.264 ЦК України наслідок подання позивачем позову у справі № 910/24713/13, господарський суд обґрунтовано зазначив наступне.

Згідно ч. 2, ч. 3 ст.264 ЦК України - позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Проте, аналізуючи зміст вищевказаної норми (ч. 2 ст.264 ЦК) слід зазначити, що в даному випадку мова йде не просто про кількох боржників, а саме про кількох боржників у неподільному зобов'язанні.

ТОВ «Бердянський Кабельний Завод» та ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» (відповідач у справі № 910/24713/13) не є боржниками у неподільному зобов'язанні, оскільки ТОВ «Бердянський Кабельний Завод» по відношенню до Позивача є особою, яка може відповідати (за умови встановлення зазначеного факту рішенням суду) за заподіяну шкоду (позадоговірні зобов'язання між позивачем та відповідачем, що регулюються нормами чинного законодавства - позивач в порядку суброгації набув право вимоги в межах фактичних витрат відповідно до ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування»).

В той же час, ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» є особою, яка лише частково покрило майнову відповідальність ТОВ «Бердянський Кабельний Завод» (відповідача) в межах ліміту, встановленого Полісом страхування (за договірними зобов'язаннями між ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та ТОВ «Бердянський Кабельний Завод»). ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» не має жодних договірних зобов'язань з позивачем - позивач має договірні взаємовідносини зі своїм страхувальником, а ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» з ТОВ «Бердянський Кабельний Завод».

З урахуванням викладеного, оскільки у ТОВ «Бердянський Кабельний Завод» та ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» різні види зобов'язань у спорі, що розглядається (деліктне та договірне), норми зазначеної позивачем ч. 2 ст.264 ЦК України не можуть бути застосовані при розгляді справи № 908/631/16 з наступних підстав:

Згідно ст.27 Закону «Про страхування» із змінами та доповненнями, ст.993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ч. 2 ст.1187 ЦК шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Виходячи з вищевказаних норм, у спорі, що розглядається, особою, відповідальною за завдану шкоду, що була завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є ТОВ «Бердянський Кабельний Завод», яке на відповідній правовій основі володіло транспортним засобом (з причепом) марки КАМАЗ 65116, номерний знак НОМЕР_1.

Страхова компанія, у якій зазначений вище транспортний засіб марки КАМАЗ 65116, номерний знак НОМЕР_1 був застрахований за Полісом обов'язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/3864306 - ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», лише покривало відповідальність страхувальника (ТОВ «Бердянський Кабельний Завод») в межах ліміту, встановленого Полісом (договірне зобов'язання між ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та відповідачем у справі, що регулюється Договором).

Згідно ст.5 Закону «Про обовязкове страхування цивільно-правовової відповідальності власників наземних транспортних засобів», об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до ст.22 вказаного Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Тобто, стягнення позивачем з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» згідно рішення Господарського суду м. Києва від 10.02.2014 р. у справі № 910/24713/13 суми 49500,00 грн., є стягненням за іншими правовідносинами по своїй правовій природі ніж ті, які наявні у справі № 908/631/16., а тому, звернення Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» із позовом до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» не може бути підставою для переривання строку позовної давності (згідно ч. 2 ст.264 ЦК) відносно вимог про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП від 27.12.2012 р. (за позовом до ТОВ «Бердянський Кабельний Завод»), оскільки ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» не є безпосередньо особою відповідальною за завдану шкоду внаслідок ДТП та має своє окреме (інше за правовою природою) зобов'язання.

Слід також зазначити, що з предявленням позову у встановленому порядку до одного з кількох боржників переривається перебіг позовної давності саме щодо вимог до цього боржника (в даному випадку строк перервався відносно - ПрАТ «Українська пожежно- страхова компанія» у справі № 910/24713/13). Так само, коли предявлено позов щодо частини вимоги (боргу), право на яку має позивач, перебіг позовної давності щодо цієї частини вимоги переривається і починає спливати заново. Що ж до вимог до інших боржників (в даному випадку відносно ТОВ «Бердянський Кабельний Завод») або частини боргу, які не охоплюються предявленим позовом, то позовна давність щодо них не переривається.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Вищого господарського суду України від 16.05.2011р. у справі № 3/43/10, від 09.09.2013р. у справі № 910/3341/13.

Оскільки ТОВ «Бердянський Кабельний Завод» та ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» мають різні види правових зобовязань та враховуючи, що предявлення позову у справі № 910/24713/13 має наслідком лише переривання строку позовної давності відносно відповідача у зазначеній справі - ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», тому звернення позивача із позовом до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» у справі № 910/24713/13 не має наслідком переривання строку позовної давності за позовом до ТОВ «Бердянський кабельний завод» у справі № 908/631/16.

Виходячи з викладеного, господарський суд Запорізької області дійшов, на думку колегії, до вірного висновку, що доводи позивача про переривання строку позовної давності відносно ТОВ «Бердянський Кабельний Завод» є необґрунтованими та безпідставними.

Господарський суд також врахував що ПАТ «СК «Українська страхова група» ніяким чином не було позбавлене процесуальної можливості на звернення із позовом до господарського суду про стягнення з ТОВ «Бердянський Кабельний Завод» суми 140057,33грн. в межах встановленого загального трирічного строку позовної давності.

Дослідивши наявні у справі документи, господарський суд застосував строк позовної давності за заявою відповідача та прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову.

Судова колегія відзначає, що господарський суд, ретельно дослідивши доводи позивача щодо причин пропуску строку позовної давності та фактично визнавши їх необґрунтованими, в порушення ст.84 ГПК України в мотивувальній частині рішення не вказав на відмову у задоволенні клопотання Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» про визнання поважними причини пропуску строку позовної давності та поновлення даного строку (т.1, а.с.8-9).

Між тим, враховуючи те, що відповідно до ч.2 ст.104 ГПК України порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення, судова колегія не вбачає підстав для зміни мотивувальної частині рішення, оскільки, як вищевказане, господарський суд, згідно мотивувальної частині судового акту ретельно дослідив доводи позивача та визнав їх необґрунтованими. Необґрунтованість доводів не може бути підставою і для задоволення клопотання про поновлення строку позовної давності. Таким чином, судова колегія виходить з того, що суд першої інстанції відмовив у задоволенні відповідного вищевказаного клопотання позивача.

З урахуванням викладеного, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.33, 99, 101-103, ч.2 ст.104, ст.105 ГПК України Донецький апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Рішення господарського суду Запорізької області від 04.05.2016 року у справі №908/631/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова Донецького апеляційного господарського суду набирає законної сили в день її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України в 20-ти денний строк.

Головуючий суддя: О.Л. Агапов

Судді: Н.В. Будко

ОСОБА_2

Надруковано 5 прим:

1-позивачу,

1-відповідачу,

1-у справу,

1-ДАГС,

1-ГСЗО