ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" червня 2016 р. Справа № 909/163/16

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді М.І. Хабіб

суддів О.В. Зварич

ОСОБА_1,

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, вих. 14/2-804 від 27.05.2016 (вх.№01-05/2743/16 від 06.06.2016)

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 11.05.2016

у справі № 909/163/16

за позовом: Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ

до відповідача: Комунального підприємства Коломиятеплоенергія, м. Коломия Івано-Франківської області

про стягнення 187 137,74 грн, з яких: 45 574,59грн основний борг, 43 225,69 грн-пеня, 94 035,59грн- інфляційні втрати, 4 301,87грн- 3% річних

за участю секретаря судового засідання Лялька Н.Р.,

та представників сторін:

позивача: ОСОБА_2 (довіреність №14-127 від 13.05.2014);

відповідача: не зявився (належно повідомлений)

Апеляційну скаргу прийнято до провадження ухвалою від 09.06.2016, розгляд справи призначено на 29.06.2016.

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року ПАТ НАК Нафтогаз України звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до КП «Коломиятеплоенергія» про стягнення 187 137,74 грн, з яких: 45 574,59грн основний борг, 43 225,69 грн-пеня, 94 035,59грн- інфляційні втрати, 4 301,87грн- 3% річних.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що на виконання договору купівлі-продажу природного газу №931/14-КП-15 від 20.01.2014 позивач передав відповідачу упродовж січня грудня 2014 року природний газ на загальну суму 617 302,76 грн, що підтверджено актами приймання-передачі природного газу.

Пунктом 6.1 договору встановлено, що остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу. В порушення умов договору відповідач прострочив оплату газу, у звязку з чим станом на 14.12.2015 його заборгованість становить 45 574,59грн. На підставі пункту 7.2 договору та ст. 625 ЦК України позивач просить стягнути з відповідача пеню в сумі 43 225,69 грн, 94 035,59грн інфляційних втрат та 4 301,87грн 3% річних.

Відповідач борг визнав, однак просив зменшити розмір заявлених до стягнення штрафних санкцій, посилаючись на важкий фінансовий стан товариства.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 11.05.2016 у справі № 909/163/16 (суддя Кобецька С.М. ) позов задоволено частково. Присуджено до стягнення з КП «Коломиятеплоенерія» на користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України" 45 574,59 грн заборгованості, 20 842,49грн пені, 89 025,01 грн інфляційних втрат, 4 175,83грн 3% річних та 2 679,71 грн судового збору. В частині стягнення 22 383,20грн пені, 5 010,58грн інфляційних втрат, 126,04 грн 3% відмовлено.

Рішення мотивоване положеннями ст. 193, 233 ГК України, ст.ст. 11, 509, 525, 526, 530,599, 551,610, 612, 625, 626, 627, 628, 629 ЦК України, п.3 ч.1 ст. 83 ГПК України, п.1.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань від 17.12.2013 №14.

При прийнятті рішення місцевий господарський суд виходив з того, що відповідач не виконав належним чином свої зобовязання за договором, не оплатив у встановлений строк вартості отриманого газу, його заборгованість становить 45 574,59грн, яка підлягає до задоволення.

Щодо заявлених до стягнення 3% річних, пені і інфляційних втрат, суд перевірив розрахунки позивача та встановив, що при проведенні розрахунку позивачем були допущені помилки( невірно визначений період прострочення, неправильно проведено нарахування інфляційних втрат за березень, листопад і грудень 2014 року) Здійснивши перерахунок, суд дійшов висновку, що до стягнення підлягає пеня в сумі 41 684,98грн, 3% річних в сумі 4 175,83грн та інфляційні втрати в сумі 89 025,01грн.

Разом з тим, суд першої інстанції врахував ступінь вини відповідача у виникненні спору, причини неналежного виконання зобовязання, матеріальні інтереси обох сторін, важкий фінансово - економічний стан підприємства, який підтверджується довідкою №105 від 11.05.2016, відповідно до якої сума заборгованості Управління освіти Коломийської міської ради перед КП "Коломиятеплоенергія" станом на 10.05.2016 складає 8 818 538,86грн, накладений арешт на кошти на рахунках відповідача постановами ВДВС Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області ВП №48101853 від 09.11.2015, від 14.03.2016. Також суд взяв до уваги те, що порушення відповідачем зобовязання не потягло за собою значних збитків для позивача, відтак дійшов висновку про зменшення на підставі ст. 233 ГК , ст. 551 ЦК та 83 ГПК України належної до стягнення пені на 50%. Крім того, суд першої інстанції зазначив, що пеня є лише санкціями за невиконання грошового зобов'язання, а не основним боргом, а тому будувати на цих платежах свої доходи та видатки позивач не може, окрім неустойки, позивач нараховує 3% річних та інфляційні втрати, які в певній мірі компенсують знецінення несплачених відповідачем коштів і при зменшенні розміру пені, за переконанням суду, позивач не матиме значного негативного фінансового наслідку.

Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції в частині зменшення на 50% належної до стягнення пені та відмові в цій частині у задоволенні позову, подав апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області у справі №909/163/16 від 11.05.2016 в частині відмови у стягненні 20 842,49 грн пені, в цій частині прийняти нове рішення , яким позовні вимоги задоволити, в іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Скаржник вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми ст. 83 ГПК України, ст.ст. 549 та 551 ЦК України, ст. 233 ГК України та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для зменшення розміру пені, яка підлягала до стягнення з відповідача.

Скаржник зазначає, що суд має право зменшити розмір штрафних санкцій у виняткових випадках, а даний випадок, на думку скаржника, не є винятковим. Скаржник вважає, що суд не врахував майнові та інші інтереси позивача, що заслуговують на увагу, зокрема, що ПАТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України є підприємством, яке належить до державного сектору економіки, яке забезпечує природним газом галузі національної економіки і населення. Зазначає, що за спірним договором постачався імпортований природний газ, який позивач закуповує за завнішньоекономічними контрактами, якими встановлені чіткі строки розрахунків за поставлений газ, а також жорсткі санкції за порушення цих строків.

Вказує, що бюджетом України та фінансовим планом ПАТ «НАК «Нафтогаз» не передбачені фінансові можливості кредитування споживачів природного газу. Загальна сума заявлених пені, 3% річних, інфляційних втрат не компенсує повністю збитки від сплати відсотків за комерційними кредитами. Зазначає, що збиток компанії від невиконання контрагентами, таких як відповідач, своїх зобовязань відповідно до звіту про фінансові результати за 2015 рік становить 4 млрд. грн.

Представник скаржника в судовому засіданні 29.06.2016 підтримав доводи та вимоги, викладені у апеляційній скарзі.

Відповідач в судове засідання явки свого представника не забезпечив, не подав відзиву на апеляційну скаргу, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням від 23.06.2016 про вручення йому ухвали суду від 09.06.2016.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, Львівський апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець) та КП "Коломиятеплоенергія" (покупець) уклали договір купівлі-продажу природного газу №931/14-КП-15 від 20.01.2014.

Згідно з п. 1.1., 1.2 договору продавець зобовязується передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "НАК "Нафтогаз України", за кодом згідно з УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобовязується прийняти і оплатити цей природний газ. Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими субєктами господарювання (крім бюджетних організацій та установ).

Пунктом 2.1 договору встановлено, що продавець передає покупцеві у період з 01.01.2014 по 31.12.2014 газ в обсязі до 165 тис. куб. м. Обсяги газу, що планується передати за цим договором, можуть змінюватись сторонами протягом місяця продажу в установленому порядку (п.п.2.1.1 п. 2.1 договору).

Відповідно до п.п. 3 договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

Пунктом 5.2 договору встановлено ціну за 1000 куб.м. природного газу, яка становить 4 154,71грн в т.ч. ПДВ.

Згідно з п. 6.1. оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до п.7.2 у разі невиконання покупцем пункту 6.1. договору, він зобовязується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

При цьому пунктом 9.3 договору встановлений 5-річний строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду за захистом своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у т.ч. щодо стягнення основної суми боргу, пені, штрафів, річних, інфляційних нарахувань.

В подальшому сторони вносили зміни до п.5.2 договору №931/14-КП-15 від 20.01.2014, щодо визначення ціни природного газ:

-додатковою угодою №1 від 29.04.2014 встановлена ціна за 1000 куб. м природного газу 4 387,40 грн, крім того ПДВ- 20%, усього з ПДВ 5 264,88 грн;

- додатковою угодою №2 від 19.05.2014 встановлена ціна за 1000 куб. м природного газу 5 173,48 грн, крім того ПДВ- 20%, усього з ПДВ 6 208,18грн;

-додатковою угодою №3 від 13.06.2014 встановлена ціна за 1000 куб. м природного газу 5 185,18 грн, крім того ПДВ- 20%, усього з ПДВ 6 222,22 грн;

-додатковою угодою №4 від 24.09.2014 встановлена ціна за 1000 куб. м природного газу 5 338,18грн, крім того ПДВ- 20%, усього з ПДВ 6 405,82 грн;

додатковою угодою №6 від 11.12.2014 встановлена ціна за 1000 куб. м природного газу 6 384,70грн, крім того ПДВ- 20%, усього з ПДВ 7 661,64 грн.

За період з січня по квітень та з жовтня по грудень 2014 року позивач передав, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 617 302,76грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу (а.с. 25-31), а саме:

-у січні 2014 року - 33,118 тис. куб. м на суму 137 595,75грн, акт від 31.01.2014 ;

-у лютому 2014року - 25,282 тис. куб. м на суму 105 039,42грн, акт від 28.02.2014;

-у березні 2014року -13, 713 тис. куб. м на суму 56 973,57грн, акт від 31.03.2014;

-у квітні 2014 року - 0,234 тис. куб. м на суму 1 231,98грн, акт від 30.04.2014;

-у жовтні 2014 року - 1,588 тис. куб. м на суму 10 172,43 грн, акт від 31.10.2014;

-в листопаді 2014 року - 17, 589 тис. куб. м на суму 117 537,45 грн, акт від 30.11.2014;

-у грудні 2014 року - 24, 636 тис. куб. м на суму 188 752,16грн, акт від 31.12.2014.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач оплатив газ не в повній сумі, його заборгованість становить 45 574,59грн, при цьому відповідач здійснював оплату газу з порушенням строків, встановлених договором, зокрема:

- газ, отриманий у січні , лютому 2014 року, відповідач оплатив 18.03.2014;

- газ, отриманий у березні 2014 року, відповідач оплатив в період з листопада 2014 року по січень 2015року;

- газ, отриманий у квітні 2014 року, відповідач оплатив 12.01.2015;

- газ, отриманий у жовтні 2014 року, відповідач оплатив 12.01.2015;

- газ, отриманий в листопаді 2014 року, відповідач оплатив в період з січня по лютий 2015 року;

- газ, отриманий у грудні 2014 року, відповідач оплатив частково в лютому, частково у квітні-травні 2015 року, заборгованість становить 45 574,59грн.

Відповідно до виписки ПАТ "НАК "Нафтогаз України" по операціях з КП "Коломиятеплоенергія" в період з 01.01.2014 по 30.11.2014. (а.с.32-33), відповідачем здійснено розрахунок за поставлений природний газ в сумі 571 728,17грн. При цьому, неоплаченим залишився спожитий природний газна суму 45 574,59грн.

За прострочення оплати газу на підставі п.7.2 договору та ч.2 ст. 625 ЦК України позивач нарахував та заявив до стягнення 43 225,69 грн пені, 94 035,59грн інфляційних втрат та 4 301,87грн- 3% річних.

Відповідач не заперечує факту прострочення оплати газу, проте вказує на наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, заявлених до стягнення.

Дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника скаржника, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч.1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Умовами договору купівлі-продажу природного газу №931/14-КП-15 від 20.01.2014 встановлено, що остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Матеріалами справи підтверджено, що на виконання умов договору упродовж січня - квітня та жовтня - грудня 2014 року позивач передав, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 617 302,76грн, який відповідач оплатив частково в сумі 571 728,17грн, не оплатив газ на суму 45 574,59грн.

При цьому, оплату газу відповідач здійснював з порушенням строків оплати, встановлених п.6.1 договору.

В силу ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.2 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Договором (п. 7.2) передбачено, що у разі невиконання покупцем п.6.1 договору він зобовязується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За прострочення оплати газу на підставі п.7.2 договору та ч.2 ст. 625 ЦК України позивач заявив до стягнення пеню в сумі 43 225,69 грн, інфляційні втрати в сумі 94 035,59грн та 4 301,87грн 3% річних.

При перевірці розрахунків 3% річних, пені і інфляційних втрат суд першої інстанції встановив, що при їх нарахуванні позивачем були допущені помилки, тому здійснивши перерахунок, суд дійшов висновку, з яким погоджується апеляційний суд, що до стягнення підлягає пеня в сумі 41 684,98грн, 3% річних в сумі 4 175,83грн та інфляційні втрати в сумі 89 025,01грн.

Такі висновки суду першої інстанції не спростовані і не оскаржені.Як вбачається з апеляційної скарги, позивач не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині задоволення клопотання відповідача та зменшення на 50 % пені, яка підлягає до стягнення.

Нормами чинного законодавства надано суду право зменшити розмір пені, належної до стягнення.

Так, частиною 3 ст. 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Частиною 1 ст. 233 ГК України передбачено, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно з пунктом 3 статті 83 ГПК України господарському суду надано право, приймаючи рішення, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

У постанові пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції від 26.12.2011 №18 розяснено, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання, господарський суд повинен обєктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобовязання, причини неналежного виконання або невиконання зобовязання, незначності прострочення виконання, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобовязання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо ( п.3.17.4).

Позивачем не доведено та не подано суду доказів на підтвердження понесення збитків, їх розміру, завданих йому у звязку з простроченням відповідачем оплати газу, переданого йому позивачем у період з січня по квітень та з жовтня по грудень 2014 року.

Водночас, матеріалами справи підтверджено, що при виконанні наказу Господарського суду Івано-Франківської області №512 від 26.05.2016 про стягнення з КП «Коломиятеплоенергія» на користь ПАТ НАК «Нафтогаз України» 3 126 141,14грн основного боргу, 303 540,95грн пені, 791 434,87 грн інфляційних втрат, 149 610,68грн 3% річних та 73 080грн судового збору, головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції у Івано-Франківській області постановами ВП №48101853 від 09.11.2015 та від 14.03.2016 накладено арешт на кошти на рахунках КП «Коломиятеплоенергія» у фінансових установах (а.с. 60-63). З матеріалів справи вбачається, що Управління освіти Коломийської міської ради має заборгованість перед КП «Коломиятеплоенергія» за спожиту теплову енергію. КП «Коломиятеплоенергія» зверталося до суду з позовом про стягнення з Управління освіти Коломийської міської ради заборгованості в сумі 8 088 069,26грн, однак ухвалою від 27.07.2015 господарський суд повернув позовну заяву у звязку з несплатою КП «Коломиятеплоенергія» судового збору( а.с. 76-83). В той же відповідач не може сплатити судовий збір, оскільки кошти на його рахунках арештовані, відтак не може стягнути борг з свого боржника, наслідком чого є прострочення відповідачем проведення розрахунків з позивачем за спожити природний газ.

За таких обставин апеляційний суд відхиляє доводи скаржника та вважає, що суд першої інстанції з урахуванням конкретних обставин даної справи на підставі ч.3 ст. 551 ЦК, ч.1 ст. 233 ГК та ч.3 ст. 83 ГПК України правомірно та обґрунтовано зменшив на 50 % пеню, належну до стягнення з відповідача.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

В силу вимог ст.ст.33,34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ч.2 ст.101 ГПК України апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що скаржником не доведено, доказів не подано наявності підстав, передбачених ст. 104 ГПК України, для скасування чи зміни рішення та для задоволення апеляційної скарги.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст.43, 49, 91, 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 11.05.2016 у справі № 909/163/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Справу повернути до місцевого господарського суду.

Постанова підписана 01.07.2016.

Головуючий суддя М.І. Хабіб

Суддя О.В. Зварич

Суддя Я.О. Юрченко