РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2016Справа №910/8598/16
За позовом Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго"

до Приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія

"Енергомережа"

про стягнення 2 529 735,14 грн.

Суддя Борисенко І.І.

Представники:

Від позивача - Гуйван Д.П., представник за довіреністю;

Від відповідача - Чорнобай Д.В., представник за довіреністю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з відповідача 2 529 735,14 грн., з яких: 1 582 308,00 грн. - заборгованість у зв'язку з невиконанням обов'язків щодо оплати товару за договором №28.08/6 від 28.08.2014, 70 618,62 грн. - 3% річних та 876 808,52 грн. - інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та укладеного між сторонами договору поставки №28.08/6 від 28.08.2014 не здійснив оплати за поставлений позивачем товар, у зв'язку з тим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 1 582 308,00 грн. Крім того, у зв'язку з простроченням виконання відповідачем грошового зобов'язання з оплати товару, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача 70 618,62 грн. 3% річних та 876 808,52 грн. інфляційних втрат.

Відповідач у відзиві на позовну заяву просив у позові відмовити, послався на те, що через складне економічне становище в Україні і світі, останній не мав можливості вчасно здійснити розрахунки за Договором. Також, звернув увагу суду на те, що вже тривалий час банківські рахунки відповідача перебувають під арештом, зокрема в рамках господарського провадження у справі №910/1416/16 та в рамках кримінального провадження у справі №1-кс/760/2641/16.

Розглянувши документи і матеріали, додані до позовної заяви, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору, господарський суд -

ВСТАНОВИВ:

Між Приватним акціонерним товариством "Холдингова компанія "Енергомережаінвест", яке змінило своє найменування на Приватне акціонерне товариство "Холдингова компанія "Енергомережа", (покупець) та Публічним акціонерним товариством "Полтаваобленерго" (постачальник) 28.08.2014 було укладено договір поставки №28.08/6 (надалі - Договір), відповідно до умов якого постачальник зобов'язується передавати (поставляти) покупцю вугілля марки АШ (0-6 мм) збагачене, а покупець зобов'язується приймати зазначене вугілля та оплачувати його вартість на умовах, передбачених цим Договором.

Відповідно до п. 1.2 Договору орієнований обсяг поставки вугілля за даним договором становить 2 300 тонн. Остаточний обсяг поставки вугілля по договору визначається сторонами в залежності від виробничої необхідності і доцільності та формується на підставі замовлень покупця на поставку вугілля, що були погоджені постачальником.

Згідно з п. 4.3 Договору Постачальник зобов'язується відвантажувати та поставляти вугілля Покупцю паріями в обсягах та в терміни, передбачені в Замовленнях на поставку Покупця.

Відповідно до Додатку №1 до Договору («Замовлення на поставку вугіллі марки АШ збагачене») кількість вугілля, що має поставити Постачальник, складає 2 300,00 тонн.

Відповідно до п. 2.1 Договору постачальник зобов'язується поставляти, а покупець приймати та оплачувати вугілля за договірною ціною за 1т - 687 грн. 96 коп., в тому числі ПДВ 20% - 114 грн. 66 коп. (базова ціна вугілля).

Згідно з п. 2.2 Договору вартість вугілля за 1 т., що підлягає сплаті покупцем, складається із базової ціни вугілля із врахуванням знижок та надбавок, що розраховуються відповідно до п. 3.4 цього договору, та не включає вартість послуг з транспортування вугілля від вантажовідправника до вантажоодержувача. Послуги з транспортування вугілля оплачуються покупцем окремо на підставі виставлених постачальником рахунків, складених відповідно до первинних документів, наданих експедиторськими компаніями, належно завірені копії яких (крім залізничних накладних) постачальник зобов'язується надавати покупцю разом з рахунком на транспортування вугілля.

Відповідно до п. 2.3 Договору загальна сума договору становить 1 582 308,00 грн., в тому числі ПДВ 20% - 263 318,00 грн., і є орієнтованою.

Відповідно до п. 6.1.1 Договору покупець приймає вугілля за кількістю на підставі акту приймання-передачі (здавальний акт), оформленого уповноваженими представниками сторін та скріпленого печатками та підписами.

Згідно з п. 6.1.7 Договору здавальний акт, передбачений п. 6.1.1 договору, або двосторонній акт приймання вугілля по кількості, складений за участю постачальника згідно з п. 6.1.4 договору, є підставою для складення акту прийому-передачі партії вугілля.

Відповідно до п. 6.3 Договору вугілля вважається прийнятим покупцем за кількістю та якістю з дня підписання сторонами акту прийому-передачі партії вугілля, в якому відображається фактична кількість та якість вугілля, що надійшло від постачальника та прийняте покупцем на умовах цього договору.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами договору, суд дійшов висновку, що вказаний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Судом встановлено, що 28.08.2014 позивач поставив відповідачу товар - вугілля марки АШ (0-6 мм) збагачене, кількістю 2 300 тон, загальною вартістю 1 582 308,00 коп. (разом з ПДВ), що підтверджується накладною №19645 від 28.08.2014 та актом прийому-передачі №1 від 28.08.2014, які підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками позивача та відповідача.

При цьому, у вказаних накладній та акті прийому-передачі міститься посилання на договір поставки №28.08/6 від 28.08.2014, що свідчить про те, що поставка товару здійснювалась відповідно до умов вказаного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з п. 3.1 Договору покупець оплачує партію вугілля у розмірі 100% її вартості, вказаної в акті прийому-передачі партії вугілля, протягом 30 банківських днів з моменту підписання сторонами вказаного акту.

Таким чином, враховуючи дату акту прийому-передачі №1 - 28.08.2014, суд дійшов висновку, що відповідач повинен був оплатити поставлений позивачем товар за вказаним актом у строк до 09.10.2014 (включно).

Судом встановлено, що відповідач не здійснив оплату за поставлений позивачем товар за актом прийому-передачі №1 від 28.08.2014 та накладною №19645 від 28.08.2014, що не було спростовано відповідачем належними та допустимими доказами, зокрема, відповідачем не надано суду доказів сплати грошових коштів у розмірі 1 582 308,00 коп., у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 1 582 308,00 грн.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Наявність та обсяг заборгованості Приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Енергомережа" у розмірі 1 582 308,00 грн. підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не були спростовані, у зв'язку з чим позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Енергомережа" суми основного боргу у розмірі 1 582 308,00 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Заперечення відповідача викладені у відзиві на позовну заяву судом не приймаються до уваги, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання.

Таким чином, ч. 1 ст. 625 ЦК України встановлює виняток із загального правила ст. 614 ЦК України, що закріплює принцип вини як підставу відповідальності боржника.

Відтак, відсутність у боржника грошей у готівковій формі або грошових коштів на його рахунку, і як наслідок, неможливість виконання ним грошового зобов'язання, не звільняють боржника від відповідальності за прострочення грошового зобов'язання.

Відповідно до п. 1.10. постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013 №14, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю. Тому у випадках порушення грошового зобов'язання суди не повинні приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов'язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 ЦК України) або на відсутність вини (статті 614, 617 ЦК України чи стаття 218 ГК України).

Також, у зв'язку з простроченням виконання відповідачем грошового зобов'язання з оплати товару, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача 3 % річних у розмірі 70 618,62 грн. за період з 10.10.2014 по 04.04.2016 та інфляційні втрати в сумі 876 808,52 грн. за період з 10.10.2014 по 01.02.2016.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перерахунок 3% річних та інфляційних втрат, з урахуванням умов договору, прострочення відповідачем сплати грошового зобов'язання та порядку розрахунків погодженого сторонами, господарський суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат підлягають задоволенню повністю, а саме, у розмірі 70 618,62 грн. та 876 808,52 грн., відповідно за визначений позивачем період.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 43, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Енергомережа" (01001, м. Київ, вул. Володимирська, буд. 12; ідентифікаційний код 32113410) на користь Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" (36022, Полтавська обл., м. Полтава, вул. Старий Поділ, буд. 5; ідентифікаційний код 00131819) суму основного боргу у розмірі 1 582 308 (один мільйон п'ятсот вісімдесят дві тисячі триста вісім тисяч) грн. 00 коп., 3% річних у розмірі 70 618 (сімдесят тисяч шістсот вісімнадцять) грн. 62 коп., інфляційні втрати у розмірі 876 808 (вісімсот сімдесят шість тисяч вісімсот вісім) грн. 52 коп. та судовий збір у розмірі 37 946 (тридцять сім тисяч дев'ятсот сорок шість) грн. 03 коп.

Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 30.06.2016

Суддя І.І. Борисенко