ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" червня 2016 р. Справа № 907/184/16

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді М.І. Хабіб

суддів О.В. Зварич

ОСОБА_1,

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Укртелеком в особі Закарпатської філії ПАТ Укртелеком,вих.№993-21с000-2 від 27.05.2016 (вх.№01-05/2732/16 від 06.06.2016)

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 13.05.2016

у справі № 907/184/16

за позовом: виконувача обовязків керівника Мукачівської місцевої прокуратури Закарпатської області в інтересах держави в особі Завидівської сільської ради, с. Завидово Мукачівського району Закарпатської області

до відповідача-1: Публічного акціонерного товариства Укртелеком в особі Закарпатської філії ПАТ Укртелеком, м. Ужгород

до відповідача-2: Відділу освіти Мукачівської районної державної адміністрації, м. Мукачево Закарпатської області

про визнання недійсним договору оренди №202/1-08 від 01.02.2008 індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до комунальної власності, та додаткової угоди №32-46/1516 від 29.12.2010 про продовження договору оренди №202/1-08 від 01.02.2008; зобовязання ПАТ Укртелеком в особі Закарпатської філії ПАТ Укртелеком звільнити приміщення вартістю 19 224грн, площею 20 кв м, що знаходиться за адресою: с. Завидово Мукачівського району, вул. Миру, 99 на першому поверсі будівлі школи та є предметом договору оренди №202/1-08 від 01.02.2008

за участю секретаря судового засідання Лялька Н.Р.,

та представників учасників судового процесу:

позивача: не зявився (належно повідомлений);

відповідача-1: ОСОБА_2 (довіреність №2260 від 28.12.2015);

відповідача-2: не зявився (належно повідомлений);

прокурора: Пиць Н.В. (посвідчення №033559 від 18.05.2015)

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 09.06.2016 у даній справі апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 29.06.2016.

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року виконувач обовязків керівника Мукачівської місцевої прокуратури Закарпатської області звернувся до Господарського суду Закарпатської області з позовом в інтересах держави в особі Завидівської сільської ради до ПАТ «Укртелеком» про визнання недійсним договору оренди №202/1-08 від 01.02.2008 та додаткової угоди №32-46/1516 від 29.12.2010 про продовження договору оренди №202/1-08 від 01.02.2008 та зобовязання ПАТ Укртелеком в особі Закарпатської філії ПАТ Укртелеком звільнити приміщення площею 20 кв м, що знаходиться за адресою: с. Завидово Мукачівського району, вул. Миру, 99 на першому поверсі будівлі школи та є предметом договору оренди №202/1-08 від 01.02.2008.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що договір оренди приміщення площею 20 кв. м, яке розташоване на першому поверсі будівлі школи за адресою вул. Миру,99 у с. Завидово Мукачівського району, укладений 01.02.2008 відділом освіти Державної адміністрації Мукачівського району та ВАТ «Укртелеком», суперечить ч. 5 ст. 63 ЗУ «Про освіту», в редакції, чинній на момент укладення договору, та п.3.19 Державних санітарних правил і норм влаштування, утримання загальноосвітніх навчальних закладів та організації навчально-виховного процесу, затверджених постановою Головного санітарного лікаря України від 14.08.2001 №63, якими встановлена заборона передавати в оренду юридичним та фізичним особам будівлі і приміщення загальноосвітніх навчальних закладів для використання з цільовим призначенням, яке не повязане з навчально-виховним процесом. За умовами договору приміщення передане в оренду для використання відповідачем для виробничих потреб під АТС. Вказує, що відповідно до ст. 18 ЗУ «Про освіту» для здійснення освітньої діяльності субєкту необхідно отримати ліцензію, однак у відповідача такої ліцензії немає.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 13.05.2016 у справі № 907/184/16 (суддя В.В. Мокану) позов задоволено. Визнано недійсним договір оренди №202/1-08 від 01.02.2008 індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до комунальної власності, та додаткову угоду №32-46/1516 від 29.12.2010 про продовження договору оренди №202/1-08 від 01.02.2008, укладені ПАТ «Укртелеком» в особі Закарпатської філії та Відділом освіти Мукачівської районної державної адміністрації. Зобовязано ПАТ Укртелеком в особі Закарпатської філії ПАТ Укртелеком звільнити приміщення вартістю 19 224грн, площею 20 кв м, що знаходиться за адресою: с. Завидово Мукачівського району, вул. Миру, 99 на першому поверсі будівлі школи та є предметом договору оренди №202/1-08 від 01.02.2008. Присуджено до стягнення з ПАТ «Укртелеком» в особі Закарпатської філії та з Відділу освіти Мукачівської районної адміністрації по 1 378грн в дохід Державного бюджету України.

Рішення мотивоване ст.121 Конституції України, ст.ст. 203, 215, 216 ЦК України, ст. ст. 18, 61, 63 ЗУ «Про освіту», ст. 60 ЗУ «Про місцеве самоврядування», ст.ст. 2, 3 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна», п. 3.19 Державних санітарних правил і норм влаштування, утримання загальноосвітніх навчальних закладів та організації навчально-виховного процесу ДСанПІН 5.5.008-01, затверджених постановою Головного державного санітарного лікаря України №63 від 14.08.2001 і погоджених листом Міністерства освіти і науки України №1/12-1459 від 05.06.2001, постановою пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних срав про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009, постановою пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними».

При задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що нормами чинного законодавства передбачено можливість передання в оренду приміщень навчальних закладів лише для їх використанням за цільовим призначенням - здійснення навчально-виховного процесу, в той час як за оспорюваним договором приміщення площею 20 кв.м школи передане відповідачу для використання під АТС. Судом встановлено, що відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, основним видом діяльності ПАТ «Укртелеком» є діяльність у сфері проводового електрозвязку, яка не може розцінюватися як навчально-виховний процес. Відтак суд дійшов висновку про те, що договір суперечить закону та підлягає визнанню недійсним на підставі ч.1 ст. 203, ч.1. ст.215 ЦК України із застосуванням наслідків, передбачених ст. 216 ЦК України.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, вважає рішення таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим просить рішення суду першої інстанції скасувати, постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Скаржник стверджує, що ст. 4 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна» встановлений виключний перелік майна, яке не може бути обєктом оренди, а орендоване відповідачем майно не входить до цього переліку. Посилаючись на ч. 2 п.2 постанови пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», в якій вказано, що у разі наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають однакову юридичну силу, застосуванню підлягає той з них, який прийнято пізніше, вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення суд першої інстанції повинен був застосовувати норми ЗУ «Про оренду державного та комунального майна».

Вказує, що позивачем у позовній заяві не визначено, які саме приміщення є предметом позову, оскільки згідно з п.п.5.2, 5.5. статуту Завидівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів Мукачівської районної ради Закарпатської області майно навчального закладу є тільки те, що належить йому на праві власності, а база навчального закладу складається з навчальних кабінетів, майстерень, тощо, однак у позовній заяві вказано, що Завидівська школа знаходиться у будівлі, право власності на яку належить органу місцевого самоврядування відповідно до свідоцтва №39833915 від 30.06.2015. Відтак стверджує, що оскільки власником будівлі вцілому є Завидівська сільська рада, позивачем не доведено факт належності спірного приміщення до матеріально-технічної бази школи.

Вважає, що прокурором не доведено в чому саме полягає порушення гарантованих прав школярів у звязку з використанням приміщення орендарем та те, що функціонування обладнання, встановленого в орендованому приміщенні, не повязано з навчальним процесом. Також зазначив, що школа забезпечується телефонним звязком за допомогою АТС, що розміщена в орендованому приміщенні.

У відзиві на апеляційну скаргу прокурор заперечує проти доводів скаржника, просить оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вказує, що ст. 4 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна» передбачено, що законодавством України може бути доповнено перелік підприємств, майнові комплекси яких не можуть бути обєктами оренди, а оскільки ст. 63 ЗУ «Про освіту» ( в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) є спеціальним законом по відношенню до ЗУ «Про оренду державного та комунального майна», саме норми цього закону підлягали застосуванню. Щодо доводів скаржника про те, що в позовній заяві не вказано, які саме приміщення є предметом позову, зазначає, що спірне майно є чітко визначеним та зазначеним в договорі оренди №202/1-08 від 01.02.2008. Вказує, що прокурором предявлено даний позов з метою захисту державних та суспільних інтересів у сфері освіти в інтересах Завидівської сільської ради, а твердження відповідача, що школа забезпечується телефонним звязком за допомогою АТС, розміщеному в орендованому приміщенні, підтверджує нецільове використання відповідачем займаного приміщення.

В судовому засіданні представник ПАТ «Укртелеком» підтримав доводи, викладені у апеляційній скарзі, надав усні пояснення, просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Прокурор підтримав доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, просив залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Завидівська сільська рада, відділ освіти Мукачівської РДА явки своїх представників в судове засідання не забезпечили, хоча про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, Львівський апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 01.02.2008 ВАТ "Укртелеком", правонаступником якого є ПАТ "Укртелеком" (орендар) та відділ освіти Мукачівської районної державної адміністрації (орендодавць) уклали договір оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до комунальної власності № 202/1-08.

Відповідно до п. 1.1. договору орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно приміщення під АТС площею 20 м. кв., що розміщене за адресою: с. Завидово, вул. Миру, 99 на першому поверсі будівлі школи, що знаходиться на балансі Відділу освіти Державної адміністрації Мукачівського району, вартість якого визначена згідно з актом оцінки і становить за експертною оцінкою 19224 грн. Майно передається в оренду для виробничих потреб.

Пунктами 3.1., 3.2 договору встановлено, що орендна плата визначена а підставі експертної оцінки і становить без ПДВ за перший місяць оренди лютий 2008 року- 247,27грн. Орендна плата за кожен наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Згідно з п.10.1 договір укладено строком дії на 2 роки 11 місяців - з 01.02.2008 до 01.01.2011 включно.

Актом приймання передачі приміщення від 01.02.2008 підтверджено передачу орендованого приміщення в користування орендаря ПАТ „Укртелеком.

29.12.2010 сторони уклали додаткову угоду № 32-46/1516 про продовження договору оренди № 202/1-08, відповідно до якої дія договору продовжується на два роки - з 02.01.2011 по 02.01.2013 включно. Разом з тим, розділ 10 договору оренди доповнено пунктом 10.10, який передбачає, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих у мовах, які були передбачені цією угодою.

Відповідно до свідоцтва про право власності №39833915 від 30.06.2015 будівля Завидівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів, яка знаходиться на вул. Миру,99 с. Завидиво Мукачівського району Закарпатської області, загальною площею 2 026,2 кв. м належить до комунальної власності , її власником є Завидівська сільська рада (а.с. 42).

Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань основним видом діяльності ПАТ «Укртелеком» є діяльність у сфері проводового електрозвязку (а.с. 43-46).

Як вбачається з п.п. 5.1, 5.5 розділу V статуту Завидівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів, затвердженого наказом Відділу освіти Мукачівської РДА від 19.01.2007, матеріально-технічна база навчального закладу включає будівлі, споруди, землю, обладнання, інші матеріальні цінності, вартість яких відображено у балансі навчального закладу. Для забезпечення навчально-виховного процесу база навчального закладу складається із навчальних кабінетів, майстерень, а також спортивного, актового залів, бібліотеки, архіву, компютерного кабінету, їдальні, буфету, приміщення для навчально-допоміжного персоналу тощо.

Дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника скаржника та прокурора, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Орендні відносини регулюються Цивільним та Господарським кодексами, а щодо оренди державного майна та майна, що перебуває в комунальній власності, регулюються також Законом України "Про оренду державного та комунального майна" та іншими законодавчими актами.

Відповідно до ч. 1.ст.759 ЦК України, ч.1 ст. 283 ГК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Статтею 4 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна» встановлено перелік обєктів, які можуть і які не можуть бути передані в оренду.

Разом з тим, частиною 3 вказаної статті встановлено, що законодавчими актами України може бути доповнено перелік підприємств, майнові комплекси яких не можуть бути об'єктами оренди.

Частиною 1 ст. 14 ЗУ «Про освіту», в редакції, чинній на момент укладення договору оренди, встановлено, що місцеві органи державної виконавчої влади та органи місцевого самоврядування здійснюють державну політику в галузі освіти і в межах їх компетенції, зокрема, забезпечують розвиток мережі навчальних закладів та установ, організацій системи освіти, зміцнення їх матеріальної бази, господарське обслуговування.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 вказаного Закону навчальні заклади, засновані на загальнодержавній або комунальній власності, мають статус державного навчального закладу.

В силу ч.1 ст. 63 ЗУ «Про освіту» матеріально-технічна база навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти включає будівлі, споруди, землю, комунікації, обладнання, транспортні засоби, службове житло та інші цінності. Майно навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти належить їм на правах, визначених чинним законодавством.

Поряд з тим, частиною 5 названої статті Закону встановлено, що об'єкти освіти і науки, що фінансуються з бюджету, а також підрозділи, технологічно пов'язані з навчальним та науковим процесом, не підлягають приватизації, перепрофілюванню або використанню не за призначенням.

Згідно з п. 3.19 Державних санітарних правил і норм влаштування, утримання загальноосвітніх навчальних закладів та організації навчально виховного процесу ДСанПіН 5.5.2.008-01, затверджених постановою Головного державного санітарного лікаря України №63 від 14.08.2001, погоджених Міністерством освіти та науки України листом № 1/12-1459 від 05.06.2001, здача в оренду території, будівель, приміщень, обладнання підприємствам, установам, організаціям іншим юридичним та фізичним особам для використання, що не пов'язано з навчально-виховним процесом, не дозволяється. Ці норми розповсюджуються на загальноосвітні навчальні заклади І, І-ІІ, І-ІІІ ступенів, спеціалізовані школи І, ІІ, ІІІ ступенів, гімназії, ліцеї, колегіуми, які проектуються, будуються, реконструюються та ті, що функціонують незалежно від типу, форм власності та підпорядкованості.

Проаналізувавши умови оспорюваного договори оренди, названі норми законодавства, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що передача відповідачу в оренду приміщення школи для його виробничих потреб використання під АТС, суперечить закону, оскільки в оренду можуть передаватися приміщення навчальних закладів лише для їх використання за цільовим призначенням здійснення навчально-виховного процесу.

Колегія суддів погоджується з доводами прокурора та відхиляє посилання апелянта на ст. 4 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна» і його доводи, що саме норми цього Закону підлягали застосуванню при вирішенні спору, оскільки ЗУ «Про освіту» є спеціальним нормативним актом, що регулює правовідносини у галузі освіти, в т.ч. визначає майно, що входить до матеріально - технічної бази навчальних закладів, визначає порядок його використання та встановлює заборону на використання приміщень навчальних закладів не за їх цільовим призначенням. Відтак, судом першої інстанції при вирішенні спору правомірно застосовані норми ЗУ «Про освіту».

В силу ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу, іншим актам законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину, має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" зазначено, що судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК України, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду вважає рішення суду першої інстанції про задоволення позову та визнання недійсними оспорюваного договору оренди № 202/1-08 від 01.02.2008 та додаткової угоди до нього та про звільнення приміщення законним і обґрунтованим, оскільки умови договору суперечать вимогам ст. 63 ЗУ «Про освіту».

Інші доводи скаржника відхиляються апеляційним судом як необґрунтовані та такі, що не спростовують правомірних висновків суду першої інстанції, покладених в основу рішення.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

В силу вимог ст.ст. 33,34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ч.2 ст.101 ГПК України апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що скаржником не доведено, доказів не подано наявності підстав, передбачених ст. 104 ГПК України, для скасування чи зміни рішення та для задоволення апеляційної скарги.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст.43, 49, 91, 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Закарпатської області від 13.05.2016 у справі № 907/184/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Справу повернути до місцевого господарського суду.

Постанова підписана 01.07.2016.

Головуючий суддя М.І. Хабіб

Суддя О.В. Зварич

Суддя Я.О. Юрченко