РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2016Справа №910/7596/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Контракт 2007»

До 1.Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк»

2.Товариства з обмеженою відповідальністю «Інгултраст»

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Міністерство фінансів України

Про визнання договору недійсним та припинення іпотек і обтяжень

Суддя Ващенко Т.М.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача 1: Денисюк М.В. - по дов.

від відповідача 2: не з'явився

від третьої особи: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Контракт 2007" до Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк", Товариства з обмеженою відповідальністю "Інгултраст" про визнання договору недійсним та припинення іпотек і обтяжень.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.04.16. порушено провадження у справі № 910/7596/16; розгляд справи призначено на 17.05.16. о 11-50.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.05.16. на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи було відкладено на 31.05.16. о 11-50.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.05.16. на підставі ст. 27 Господарського процесуального кодексу України залучено до участі у розгляді справи № 910/7596/16 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - Міністерство фінансів України, та на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи було відкладено на 16.06.16. о 10-40.

Представник позивача в призначене судове засідання не з'явився, вимоги попередніх ухвал Господарського суду міста Києва у справі № 910/7596/16 не виконав, але 16.06.16. подав клопотання про відкладення розгляду справи.

Представник відповідача-1 в судовому засіданні 16.06.16. подав клопотання про відкладення розгляду справи для надання можливості подати додаткові документи по справі. Крім того, відповідач-1 подав заяву на підставі ст. 69 Господарського процесуального кодексу на продовження строку вирішення спору на п'ятнадцять днів.

Суд розглянув подані клопотання позивача та відповідача-1 в судовому засіданні 16.06.16., та дійшов висновку про їх задоволення, а тому розгляд справи відкладається в межах строку передбаченого ст. 69 ГПК України.

Представники відповідача-2, третьої особи в судове засідання 16.06.16. не з'явилися, вимоги попередніх ухвал Господарського суду міста Києва у справі № 910/7596/16 не виконали, про поважні причини неявки суд не повідомив, про час і місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином.

Враховуючи викладене, з метою створення учасникам судового процесу необхідних умов для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, забезпечення рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, ухвалою від 16.06.2016р. розгляд справи було відкладено на 23.06.2016р.

У судовому засіданні 23.06.2016р. представником відповідача 1 надано заперечення проти позову та заявлено про застосування строків позовної давності.

Позивач, відповідач 2 та третя особа у судове засідання 23.06.2016р. не з'явились, представників не направили, всіма правами, що передбачені Господарським процесуальним кодексом України, не скористались. Проте, були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. Аналогічними правами у відповідності до ст.27 Господарського процесуального кодексу України наділено і третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору. При цьому, норми вказаної статті зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Згідно із п.3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

За висновками суду, незважаючи на те, позивач, відповідач 2 та третя особа не з'явились в судове засідання 23.06.2016р., справа може бути розглянута за наявними у ній документами у відповідності до вимог ст.75 Господарського процесуального кодексу України, а неявка вказаних учасників судового спору не перешкоджає вирішенню справи по суті.

В судовому засіданні 23.06.2016р. на підставі приписів ст.ст.82-85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача 1, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

За змістом ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

Зі ст.626 Цивільного кодексу України вбачається, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.ст.6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У ст.572 Цивільного кодексу України зазначено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

За змістом ст.575 Цивільного кодексу України застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи, є іпотекою.

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (ст.3 вказаного вище нормативно-правового акту).

Як вбачається з матеріалів справи, 06.11.2008р. між Відкритим акціонерним товариством Акціонерний банк «Укргазбанк» (іпотекодержатель) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інгултраст» (іпотекодавець) було укладено договір іпотеки без оформлення заставної, відповідно до п.1.1. якого дійсний договір забезпечує всі вимоги до іпотекодержателя, які випливають з кредитного договору №58-V від 10.10.2008р. (а також будь-якими додатковими угодами до нього), укладеного між іпотекодержателем та позичальником (кредитний договір) за умовами якого позичальник зобов'язаний іпотеко держателю не пізніше 09.10.2009р. повернути кредит в розмірі 100 000 000 грн., сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 20% річних та штрафні санкції у розмірі і випадках, передбачених кредитним та цим договором.

Договір іпотеки від 06.11.2008р. підписано представниками Відкритого акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Інгултраст». Господарським судом прийнято до уваги надпис приватного нотаріусу Київського нотаріального округу Заєць І.О. щодо перевірки нотаріусом під час посвідчення правочину повноважень осіб - представників контрагентів, якими від імені Відкритого акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Інгултраст» підписано оспорюваний правочин. При цьому, здійснення перевірки повноважень представників осіб контрагентів під час посвідчення правочинів є обов'язковим для нотаріуса у відповідності п.14 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом №20/5 від 03.03.2004р. Міністерства юстиції України, що була чинною на момент укладання спірного правочину.

За змістом п.2.6 Постанови №11 від 29.05.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено (договір, який не укладено). У зв'язку з наведеним господарським судам необхідно встановлювати, чи є оспорюваний правочин вчиненим та з якого моменту (статті 205 - 210, 640 Цивільного кодексу України, частини друга - п'ята, сьома статті 180 Господарського кодексу України тощо).

Відповідно до ст.628 Цивільного кодексу України, ст.180 Господарського кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За приписом ст.638 Цивільного кодексу України, ст.180 Господарського кодексу України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

При цьому, за змістом п.3 ст.180 Господарського кодексу України при укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін (ст.209 Цивільного кодексу України).

Статтею 18 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на момент укладання спірного правочину) передбачено, що іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Іпотечний договір повинен містити такі істотні умови: 1) для іпотекодавця та іпотекодержателя - юридичних осіб відомості про: для резидентів - найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб - підприємців; для нерезидентів - найменування, місцезнаходження та державу, де зареєстровано особу; для іпотекодавця та іпотекодержателя - фізичних осіб відомості про: для громадян України - прізвище, ім'я, по батькові, адресу постійного місця проживання та індивідуальний ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів; для іноземців, осіб без громадянства - прізвище, ім'я, по батькові (за наявності), адресу постійного місця проживання за межами України; 2) зміст та розмір основного зобов'язання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов'язання; 3) опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, та/або його реєстраційні дані. При іпотеці земельної ділянки має зазначатися її цільове призначення; 4) посилання на видачу заставної або її відсутність. У разі відсутності в іпотечному договорі однієї з вказаних вище істотних умов він може бути визнаний недійсним на підставі рішення суду. Іпотечний договір може містити інші положення, зокрема, визначення вартості предмета іпотеки, посилання на документ, що підтверджує право власності іпотекодавця на предмет іпотеки, відомості про обмеження та обтяження прав іпотекодавця на предмет іпотеки, визначення способу звернення стягнення на предмет іпотеки. Іпотечний договір та договір, що обумовлює основне зобов'язання, можуть бути оформлені у вигляді одного документа. Цей документ за формою і змістом повинен відповідати вимогам, встановленим у цій статті, та вимогам, встановленим законом, для договору, який визначає основне зобов'язання. У разі якщо іпотекою забезпечується повернення позики, кредиту для придбання нерухомого майна, яке передається в іпотеку, договір купівлі-продажу цього нерухомого майна та іпотечний договір можуть укладатися одночасно.

У п.1.2 договору іпотеки від 06.11.2008р. вказано, що заставна за цим договором іпотекодавцем не видається.

Згідно з п.2.1 договору від 06.11.2008р. предметом іпотеки є: нерухоме майно - жилий будинок літера «А», загальною площею 5035,90 кв.м, житловою площею 998,80 кв.м, що знаходиться за адресою: буд.19, 21, 23 по вулиці Старонаводницькій в місті Києві та належитьіпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою С.М. від 27.12.207р. за №8457, зареєстрованим в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 09.01.2008р. та записано в реєстрову книгу №д.307-32 за реєстровим №21372 (предмет іпотеки №1). Балансова вартість предмета іпотеки №1 станом на 27.10.2008р. згідно довідки-характеристики №1374090, виданої Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна становить 7 625 612,03 грн.; земельна ділянка, на якій знаходиться нерухоме майно, площею 0, 0597 га, що розташована в місті Києві по вулиці Старонаводницькій, 23, кадастровий номер №:82:294:0039 та належить іпотекодавцю на праві власності на підставі державного акту серії ЯЕ №974799, виданого Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 28.08.2008р. на підставі купівлі-продажу земельної ділянки від 27.12.2007р., посвідченого Івановою С.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 27.12.2007р. за №8463, та зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №02-8-00183 (предмет іпотеки №2). Згідно висновку експерта про ринкову вартість земельної ділянки від 27.10.2008р., виданого Товариством з обмеженою відповідальністю «Юкрейніан Епрейз», вартість предмету іпотеки №2 становить 6 572 000 грн. Цільове призначення земельної ділянки - обслуговування житлового будинку і господарських будівель; земельна ділянка, на якій знаходиться нерухоме майно, плошею 0,0598 га, що знаходиться в місті Києві на вул. Старонаводницькій, 21, кадастровий номер :82:294:0040 та належить іпотекодавцю на праві власності на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №974798, виданого Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 28 серпня 2008 року, на підставі Договору купівлі - продажу земельної ділянки від 27.12.2007 p., посвідченого Івановою С.М.. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 27.12.2007р. за №8461, та зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №02-8-00182 (предмет іпотеки № 3). Згідно висновку експерта про ринкову вартість земельної ділянки від 27.10.2008 року, виданої Товариством з обмеженою відповідальністю

«Юкрейніан Епрейз», Ліцензія Серії АВ №421168, видана Державним комітетом України із земельних ресурсів 12.09.2008 року, вартість предмету іпотеки № 3 становить 6 583 000 грн. Цільове призначення земельної ділянки - обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд; земельна ділянка, на якій знаходиться нерухоме майно, площею 0,0609 га, то знаходиться в місті Києві на вул. Старонаводницькій, 19, кадастровий номер :82:294:0041 та належить іпотекодавцю на праві власності на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №974800, виданого Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 28 серпня 2008 року, на підставі Договору купівлі - продажу земельної ділянки від 27.12.2007 p., посвідченого Івановою С.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 27.12.2007 р. за №8459, та' зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №02-8-00181 (предмет іпотеки №4). Згідно висновку експерта про ринкову вартість земельної ділянки від 27.10.2008 року, виданої Товариством з обмеженою відповідальністю «Юкрейніан Епрейз», Ліцензія Серії АВ №421168, видана Державним комітетом України із земельних ресурсів 12.09.2008 року, вартість предмету іпотеки № 4 становить 6 704 000 грн. Цільове призначення земельної ділянки - обслуговування житлового будинку і господарських будівель.

Пунктом 2.2 спірного правочину передбачено, що за згодою сторін предмет іпотеки оцінено в 178 429 000 грн., в тому числі: вартість нерухомого майна (жилого будинку) 158 570 000.

Сторони визначили початкову ціну продажу предмета іпотеки з прилюдних торгів у разі набуття звернення стягнення на предмет іпотеки в розмірі 90% від вартості предмету іпотеки, визначеної суб'єктом оціночної діяльності відповідно до законодавства України.

Договір набуває юридичної сили з моменту його підписання та нотаріального посвідчення і діє до повного виконання зобов'язань, забезпечених заставою (п.7.1 договору іпотеки від 06.11.2008р.).

Враховуючи, що позивач звернувся до суду з позовом про визнання договору іпотеки від 06.11.2008р. недійсним, керуючись приписами чинного на момент укладання договору цивільного та господарського законодавства України, господарським судом було встановлено, що сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору іпотеки, скріплено договір іпотеки підписами посадових осіб та печатками господарських товариств, посвідчено нотаріально, а отже, за висновками суду, спірний правочин було вчинено 06.11.2008р.

Згідно із ст.1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Захист цивільних прав та інтересів судом здійснюється у спосіб встановлений законом або договором.

Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України, до яких, зокрема, відноситься визнання правочину недійсним. Аналогічні положення містить ст.20 Господарського кодексу України.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст.204 Цивільного кодексу України).

За приписом ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб'єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Пунктом 2.1. Постанови №11 від 29.05.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» визначено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Відповідно до статей 215 та 216 Цивільного кодексу України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

За приписами ч.1 ст.207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

За змістом Постанови №9 від 06.11.2009р. Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Згідно із ст.4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.33 вказаного Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

За приписами ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

За таких обставин, приймаючи до уваги положення Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання договору недійсним повинно бути доведено наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилався на те, Товариство з обмеженою відповідальністю «Контракт-2007» набуло право власності на земельні ділянки: площею 0,0597 га (кадастровий номер №:82:294:0039), що розташована у Печерському районі міста Києва на вулиці Старонаводницькій, 23; площею 0,0598 га (кадастровий номер №:82:294:0040), яка знаходиться за адресою: м.Київ, Печерський район, вулиця Старонаводницька, 21; площею 0,0609 (кадастровий номер №:82:294:0041), що розташована у Печерському районі міста Києва по вулиці Старонаводницькій, 19 на підставі договору №2/9 від 19.09.2008р., укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю «Інгултраст». Одночасно, заявником зазначено, що останнім згідно договору №3/9 від 19.08.2008р. також набуто право власності на нерухоме майно - нежитловий будинок площею 5035,90 кв.м, розташований у Печерському районі міста Києва на вулиці Старонаводницькій, 19,21,23. Рішеннями від 30.10.2008р. Господарського суду міста Києва по справах №24/431 та №24/430 визнано вказані вище договори дійсними та визнано право власності позивача на означені вище об'єкти, що, на думку заявника, свідчить про відсутність у відповідача 1 права передавити зазначене вище майно в іпотеку відповідачу 2. До того ж, позивачем також зазначено про те, що особою, якою з боку Товариства з обмеженою відповідальністю «Інгултраст» підписано спірний правочин, а саме ОСОБА_5 складено та нотаріально посвідчено заяву про те, що останній договору від 06.11.2008р. іпотеки не підписував. Вказані обставини у сукупності і стали підставою для звернення до суду з розглядуваним позовом.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема, річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення (ст.576 Цивільного кодексу України).

Як вказувалось вище, застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи, є іпотекою (ст.575 вказаного нормативно-правового акту).

Предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом (ст. 5 Закону України «Про іпотеку» в редакції, чинній на момент укладання оспорюваного правочину).

У разі обмеження правомочності розпорядження нерухомим майном згодою його власника або уповноваженого органу державної влади чи органу місцевого самоврядування така ж згода необхідна для передачі цього майна в іпотеку. Майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально посвідченою згодою усіх співвласників. Співвласник нерухомого майна має право передати в іпотеку свою частку в спільному майні без згоди інших співвласників за умови виділення її в натурі та реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості. Іпотекодавець зобов'язаний до укладення іпотечного договору попередити іпотекодержателя про всі відомі йому права та вимоги інших осіб на предмет іпотеки, в тому числі ті, що не зареєстровані у встановленому законом порядку. У разі порушення цього обов'язку іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання та відшкодування іпотекодавцем завданих збитків. Якщо будівля (споруда), що передається в іпотеку, розташована на земельній ділянці, яка належить іпотекодавцю на праві власності, така будівля (споруда) підлягає передачі в іпотеку разом із земельною ділянкою, на якій вона розташована. Якщо ця земельна ділянка належить іншій особі та була передана іпотекодавцю в оренду (користування), після звернення стягнення на будівлі (споруди) їх новий власник набуває права і обов'язки, які мав іпотекодавець за правочином, яким встановлено умови оренди цієї земельної ділянки (користування нею). Якщо в іпотеку передається земельна ділянка, на якій розташовані будівлі (споруди), які належать іпотекодавцю на праві власності, така земельна ділянка підлягає передачі в іпотеку разом з будівлями (спорудами), на якій вони розташовані. Після звернення стягнення на передану в іпотеку земельну ділянку, на якій розташовані будівлі (споруди), що належать іншій, ніж іпотекодавець, особі, новий власник земельної ділянки зобов'язаний надати власнику будівлі (споруди) такі ж умови користування земельною ділянкою, які мав іпотекодавець.

Наразі, твердження позивача проте, що на момент укладання оспорюваного правочину відповідачем 1 вже було передано позивачу у власні об'єкти, які є предметами іпотеки за договором від 06.11.2008р. суд до уваги не приймає з огляду на наступе.

19.09.2008р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інгултраст» (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Контракт 2007» (покупець) було укладено договір №2/9 купівлі-продажу земельної ділянки, на умовах якого продавець зобов'язується передати у власність покупця земельну ділянку, що є об'єктом договору, а покупець зобов'язується прийняти земельну ділянку та оплатити її вартість.

Відповідно до п.1.2 об'єктом договору є наступні земельні ділянки: площею 0,0597 га (кадастровий номер №:82:294:0039), що розташована у Печерському районі міста Києва на вулиці Старонаводницькій, 23; площею 0,0598 га (кадастровий номер №:82:294:0040), яка знаходиться за адресою: м.Київ, Печерський район, вулиця Старонаводницька, 21; площею 0,0609 (кадастровий номер №:82:294:0041), що розташована у Печерському районі міста Києва по вулиці Старонаводницькій, 19.

Згідно п.2.1 вказаного правочину ціна земельної ділянки кадастровий номер №:82:294:0041 становить 651 300 грн., №:82:294:0040 - 649 300 грн. та №:82:294:0039 - 648 300 грн.

Право власності на земельні ділянки виникає після одержання покупцем документа, що засвідчує право власності - державних актів на право власності на земельні ділянки та його реєстрації.

З матеріалів справи вбачається, що Господарським судом міста Києва розглядалась справа №24/431 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Контракт 2007» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інгултраст» про визнання договору дійсним та визнання права власності на нерухоме майно - земельні ділянки: площею 0,0609 га (кадастровий номер :82:294:0041), що розташована на вул. Старонаводницькій, 19 в Печерському районі м. Києва; площею 0,0598 га (кадастровий номер :82:294:0040), що розташована на вул. Старонаводницькій, 21 в Печерському районі м. Києва; площею 0,0597 га (кадастровий номер :82:294:0039), що розташована на вул. Старонаводницькій, 23 в Печерському районі м. Києва.

Рішенням від 30.10.2008р. Господарського суду міста Києва, яке набуло законної сили 10.11.2008р., позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Контракт 2007» задоволено: визнано дійсним договір купівлі-продажу земельних ділянок: площею 0,0609 га (кадастровий номер :82:294:0041), що розташована на вул. Старонаводницькій, 19 в Печерському районі м. Києва; площею 0,0598 га (кадастровий номер :82:294:0040), що розташована на вул. Старонаводницькій, 21 в Печерському районі м. Києва; площею 0,0597 га (кадастровий номер :82:294:0039), що розташована на вул. Старонаводницькій, 23 в Печерському районі м. Києва, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Інгултраст" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Контракт 2007"; визнано право власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Контракт 2007" на земельну ділянку для обслуговування нежитлового будинку площею 0,0609 га, (кадастровий номер :82:294:0041), що розташована на вул. Старонаводницькій, 19 в Печерському районі м. Києва, земельну ділянку для обслуговування нежитлового будинку площею 0,0598 га, (кадастровий номер :82:294:0040), що розташована на вул. Старонаводницькій, 21 в Печерському районі м. Києва, та земельну ділянку для обслуговування нежитлового будинку площею 0,0597 га, (кадастровий номер :82:294:0039), що розташована на вул. Старонаводницькій, 23 в Печерському районі м. Києва.

Одночасно, матеріалами справи підтверджується, що 19.09.2008р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інгултраст» (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Контракт 2007» (покупець) було укладено договір №3/9 купівлі-продажу нежитлового будинку, на умовах якого продавець зобов'язується передати у власність покупцеві житловий будинок загальною площею 5035, 90 кв.м, який знаходиться за адресою: місто Київ, вул.Старонаводницька, 19, 21, 23, а покупець зобов'язується прийняти вказаний об'єкт і сплатити продавцеві договірну ціну.

Пунктом 2.3 договору №3/9 від 19.09.2008р. передбачено, що право власності на об'єкт переходить від продавця до покупця з моменту державної реєстрації цього договору.

Як свідчать представлені суду документи, Господарським судом міста Києва розглядалась справа №24/430 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Контракт 2007» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інгултраст» про визнання договору дійсним та визнання права власності на нерухоме майно - нежитловий будинок, загальною площею 5035,90 кв.м. розташований за адресою м. Київ, вул. Старонаводницька, 19, 21, 23.

Рішенням від 30.10.2008р. Господарського суду міста Києва, яке набуло законної сили 10.11.2008р., позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Контракт 2007» задоволено: визнано дійсним договір купівлі-продажу нежитлового будинку, загальною площею 5035,90 кв.м. розташованого за адресою м. Київ, вул. Старонаводницька, 19, 21, 23, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Інгултраст" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Контракт 2007"; визнано право власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Контракт 2007" на нежитловий будинок, загальною площею 5035,90 кв.м. розташований за адресою м. Київ, вул. Старонаводницька, 19, 21, 23.

Наразі, господарський суд зазначає, що статтею 35 Господарського процесуального кодексу України передбачено підстави звільнення від доказування. Зокрема, господарським процесуальним законодавством визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Аналогічну позицію щодо преюдиціальної дії рішень суду наведено у п.2.6 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції».

Преюдиціальність - це обов'язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Наведеної позиції також дотримується Вищий господарський суд України у постановах від 30.01.2013р. по справі №5020-660/2012 та від 06.03.2014р. по справі №910/11595/13.

Отже, рішення від 30.10.2008р. Господарського суду міста Києва по справах №24/430 та №24/431 мають преюдиціальне значення, а встановлені ними факти повторного доведення не потребують.

У рішенні від 30.10.2008р. Господарського суду міста Києва по справі №24/430 судом встановлено, що на момент укладання договору купівлі-продажу нерухоме майно належало відповідачу 1 на праві власності відповідно до договору купівлі-продажу від 27.12.2007 року, зареєстроване в Київському міському Бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна 09.01.2008 року, запис № 21372 в реєстровій книзі д.307-32.

Одночасно, у рішенні від 30.10.2008р. Господарського суду міста Києва по справі №24/431 судом було встановлено, що право власності продавця на земельні ділянки підтверджувалось наступними державними актами: Серія ЯЕ № 974798 від 28.08.2008 року, зареєстрований в книзі реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 02-8-00182 на земельну ділянку площею 0,0598 га (кадастровий номер :82:294:0040), що розташована на вул. Старонаводницькій, 21 в Печерському районі м. Києва; Серія ЯЕ № 974800 від 28.08.2008 року, зареєстрований в книзі реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 02-8-00181 на земельну ділянку площею 0,0609 га (кадастровий номер :82:294:0041), що розташована на вул. Старонаводницькій, 19 в Печерському районі м. Києва; Серія ЯЕ № 974799 від 28.08.2008 року, зареєстрований в книзі реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 02-8-00183 на земельну ділянку площею 0,0597 га (кадастровий номер :82:294:0039), що розташована на вул. Старонаводницькій, 23 в Печерському районі м. Києва.

Наразі, господарський суд зауважує, що у відповідності до приписів ст.328 Цивільного кодексу Украхни право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст. 202 Цивільного кодексу України договір - це двосторонній правочин, тобто погоджена дія двох сторін, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 657 Цивільного кодексу України , договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Статтею 334 Цивільного кодексу України визначено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Рішення господарського суду міста Києва, якими визнано право власності позивача на об'єкти, які фактично є предметами іпотеки зі спірним правочином, набули законної сили лише 10.11.2008р., тоді як спірний правочин було укладено 06.11.2008р.

Тобто, з огляду на наведене вище, суд зазначає, що на момент укладання спірного правочину у Товариства з обмеженою відповідальністю «Контракт 2007» ще не виникло права власності на земельні ділянки та нежитловий будинок, що є предметами іпотеки за оспорюваним договром, та, отже, не було припинено права власності відповідача 1 на вказане майно.

Таким чином, посилання позивача на отримання майнових прав на земельні ділянки: площею 0,0597 га (кадастровий номер №:82:294:0039), що розташована у Печерському районі міста Києва на вулиці Старонаводницькій, 23; площею 0,0598 га (кадастровий номер №:82:294:0040), яка знаходиться за адресою: м.Київ, Печерський район, вулиця Старонаводницька, 21; площею 0,0609 (кадастровий номер №:82:294:0041), що розташована у Печерському районі міста Києва по вулиці Старонаводницькій, 19 на підставі договору №2/9 від 19.09.2008р. та на нерухоме майно - нежитловий будинок площею 5035,90 кв.м, розташований у Печерському районі міста Києва на вулиці Старонаводницькій, 19,21,23, не свідчить про наявність підстав для визнання договору від 06.11.2008р. недійсним.

До того ж, суд зауважує, що посилання заявника на приписи ч.3 ст.6 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої іпотекодавець зобов'язаний до укладення іпотечного договору попередити іпотекодержателя про всі відомі йому права та вимоги інших осіб на предмет іпотеки, в тому числі ті, що не зареєстровані у встановленому законом порядку. У разі порушення цього обов'язку іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання та відшкодування іпотекодавцем завданих збитків, суд до уваги не приймає, оскільки означеною правовою нормою не передбачено такого наслідку неповідомлення іпотекодержателя як визнання певного договору іпотеки недійсним.

Крім того, посилання заявника на те, що особою, якою з боку Товариства з обмеженою відповідальністю «Інгултраст» підписано спірний правочин, а саме ОСОБА_5 складено та нотаріально посвідчено заяву про те, що останній договору від 06.11.2008р., суд також до уваги не приймає, оскільки звертаючись із даним позовом, позивач необґрунтовано ставить під сумнів дійсність волевиявлення відповідача 1 на укладення спірного договору, яке, натомість, відповідачем 1 не заперечувалось. До того ж, судом також прийнято до уваги напис приватного нотаріусу Київського нотаріального округу Заєць І.О. щодо перевірки нотаріусом під час посвідчення правочину повноважень осіб - представників контрагентів, якими від імені Відкритого акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Інгултраст» підписано оспорюваний правочин. При цьому, здійснення перевірки повноважень представників осіб контрагентів під час посвідчення правочинів є обов'язковим для нотаріуса у відповідності п.14 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом №20/5 від 03.03.2004р. Міністерства юстиції України, що була чинною на момент укладання спірного правочину.

За таких обставин, враховуючи, що позивачем не було доведено наявності підстав для визнання недійсним договору від 06.11.2008р. іпотеки, укладеного між Відкритим акціонерним товариством Акціонерний банк «Укргазбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інгултраст», суд дійшов висновку, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Контракт 2007" до Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк", Товариства з обмеженою відповідальністю "Інгултраст" про визнання договору недійсним, є необґрунтованим та таким, що підлягає залишенню без задоволення.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Контракт 2007" про припинення іпотек і обтяжень підлягають залишенню без задоволення як похідні.

Заява Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" про застосування строків позовної давності залишена судом без розгляду з огляду на наявність самостійних підстав для відмови в задоволенні позовних вимог.

Всі інші заяви та клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

Судовий збір згідно зі ст.49 Господарського процесуального кодексу України залишається за позивачем.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.22, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 24.06.2016.

Суддя Т.М. Ващенко