ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

"29" червня 2016 р. Справа № 911/1501/16

за позовом Комунального підприємства «Чабанівська керуюча компанія житлово-комунальних послуг» Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області (08162, Київська обл., Києво-Святошинський район, селище міського типу Чабани, вулиця Машинобудівників, будинок 2-А)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжрегіональне базове товарно-комерційне підприємство «Кредо-СВ» (08162, Київська обл., Києво-Святошинський район, селище міського типу Чабани, вулиця Машинобудівників, будинок 14 А)

про визнання договору недійсним в частині

суддя Н.Г. Шевчук

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1, довіреність б/н від 01.06.2016;

від відповідача - не з'явився.

Суть спору: Комунальне підприємство «Чабанівська керуюча компанія житлово-комунальних послуг» Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області звернулось з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжрегіональне базове товарно-комерційне підприємство «Кредо-СВ», в якому просить визнати договір №1-1-08 ОМ від 01.01.2008 недійсним в частині оренди земельної ділянки площею 0,19га, оскільки цей договір, на думку позивача, не містить визначених частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» (в редакції на момент укладення договору) істотних умов, що державна реєстрація договору не вчинена.

Відповідач належно повідомлений про час та місце проведення судових засідань у засідання не зявився, відзив на позов не надав.

Розгляд справи за клопотанням сторін ухвалою від 13.06.2016 відкладався на 29.06.2016.

Відповідач не був позбавлений можливості протягом встановленого статтею 69 Господарського процесуального кодексу України двохмісячного строку вирішення спору надати відзив на позов та докази в підтвердження своєї позиції, проте він цим правом не скористався.

А тому в межах встановленого зазначеною статтею строку вирішення спору, який спливає 29.06.20165 (позовна заява подана у суд 29.04.2016), справа відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України розглядається за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача суд

В С Т А Н О В И В :

Рішенням виконавчого комітету Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області №141 від 22.07.1999 Чабанівському виробничому управлінню житлово-комунального господарства надана земельна ділянка площею 0,24га під розміщення виробничої бази та видано попереднє погодження на оформлення технічної документації (арк.с.10).

01.08.2001 комунальному підприємству «ВУЖКГ виконкому Чабанівської селищної ради» смт. Чабани, вул. Машинобудівників, 2-а Чабанівською селищною радою видано державний акт І-КВ №003547 на право постійного користування 0,2544га землі в межах згідно з планом землекористування для розміщення виробничої бази відповідно до рішення Чабанівської селищної ради №161 від 21.06.2001, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №458 (арк. с. 11-13).

Рішенням Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області №73 від 23.03.2006 надано дозвіл ТОВ «Міжрегіональне галузеве товарно-комерційне підприємство «Кредо-СВ» на оренду площадки РБУ в смт Чабани орієнтовною площею 0,19га терміном на 25 років (арк. с. 14).

Відповідно до цього рішення Виробничим управлінням житлово-комунального господарства виконкому Чабанівської селищної ради (орендодавець) та ТОВ МБТКП «Кредо-СВ» (орендар) 01.01.2008 укладений договір №1-1-08 ОМ (далі Договір), відповідно до якого орендодавець зобовязався передати орендареві у строкове платне користування майно (розчинно-бетонний вузол разом із земельною ділянкою площею 0,19га, яка знаходиться за адресою: Київська обл.., К-Святошинський р-н, смт. Чабани, вул. Машинобудівників, 14А, згідно плану викопіювання з привязкою до місцевості), а орендар зобовязався прийняти майно у строкове платне користування, а згодом і у власність, а також сплачувати орендодавцеві орендну плату (арк. с. 15-21).

Строк цього договору встановлений з 01.01.2008 до 01.07.2031 (пункт 10.2 договору).

Вказане у Договорі майно розчинно-бетонного вузла смт. Чабани, вул. Машинобудівників, 14А, та територія були передані орендодавцем орендарю в оренду по акту приймання-передачі від 01.01.2008, який є невідємною частиною Договору (арк. с. 20).

Рішенням Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області №138 від 25.02.2016 у звязку з не набранням чинності Договору №1-1-08 ОМ від 01.01.2008 та відсутністю сплати ТОВ «Міжрегіональне галузеве товарно-комерційне підприємство «Кредо-СВ» орендної плати скасоване рішення №73 від 23.03.2006 «Про надання дозволу ТОВ «Міжрегіональне галузеве товарно-комерційне підприємство «Кредо-СВ» на оренду площадки РБУ в смт.Чабани» (арк. с. 22).

Рішенням Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області №148 від 25.02.2016 змінено найменування юридичної особи з Комунального підприємства «Виробниче управління житлово-комунального господарства виконкому Чабанівської селищної ради»№ на Комунальне підприємство «Чабанівська керуюча компанія житлово-комунальних послуг» Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області; скорочене КП «Керуюча компанія Чабани» (арк..с. 23-26).

Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Такими вимогами, недодержання яких є підставою для визнання правочину недійсним, згідно частин першої третьої, пятої та шостої статті 203 Цивільного кодексу України є: 1)зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3)волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 5)правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до розяснень, викладених у пунктах 2.1, 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України» №11 від 29.05.2013 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. За загальним правилом не є підставою для визнання недійсним відсутність у договорі істотних умов. На виняток з цього правила відсутність у договорі оренди землі хоча б однієї з істотних умов є підставою для визнання його недійсним (частина друга статті 15 Закону України «Про оренду землі»). При цьому вирішуючи спір про визнання договору оренди землі недійсним у зв'язку з відсутністю в ньому передбаченої частиною першою статті 15 названого Закону істотної умови суд має застосовувати цю ж норму у редакції, що була чинною на момент укладення договору, а не на момент його державної реєстрації.

Аналогічна позиція викладена і у пункті 2.26 постанови Пленум Вищого господарського суду України № 6 від 17.05.2011 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин».

Згідно статті 15 Закону України «Про оренду землі» (в редакції на момент укладення договору від 01.01.2008) Істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4 - 6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови, зокрема якісний стан земельних угідь, порядок виконання зобов'язань сторін, порядок страхування об'єкта оренди, порядок відшкодування витрат на здійснення заходів щодо охорони і поліпшення об'єкта оренди, проведення меліоративних робіт, а також обставини, що можуть вплинути на зміну або припинення дії договору оренди, тощо.

Невід'ємною частиною договору оренди землі є: план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт приймання-передачі об'єкта оренди; проект відведення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Законом.

Статтею 20 цього Закону (в редакції на момент укладення договору від 01.01.2008) встановлено, що укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації.

Згідно норми статті 18 Закону України «Про оренду землі (в редакції на момент укладення договору від 01.01.2008) Договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Згідно статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною другою статті 180 Господарського кодексу України визначено, що господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбаченому законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов.

Зокрема, не вважаються вчиненими правочини (укладеними господарські договори), в яких (за якими): відсутні передбачені законом умови, необхідні для їх укладення (не досягнуто згоди за всіма істотними для даного правочину умовами); не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства необхідна його передача; не здійснено державну реєстрацію або нотаріальне посвідчення, необхідні для його вчинення, тощо. Встановивши відповідні обставини, господарський суд відмовляє в задоволенні позовних вимог як про визнання правочину недійсним, так і про застосування наслідків недійсності правочину. Водночас господарським судам необхідно враховувати таке. Визначення договору як неукладеного може мати місце на стадії укладення договору, а не за наслідками виконання його сторонами. Отже, якщо дії сторін свідчать про те, що оспорюваний договір фактично було укладено, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності його вимогам закону; це правило не стосується випадків, коли для вчинення правочину необхідні його державна реєстрація або нотаріальне посвідчення, оскільки за відсутності відповідної реєстрації чи посвідчення договір в будь-якому разі не вважається укладеним. Сама лише відсутність у договорі тієї чи іншої істотної умови (умов) може свідчити про його неукладення, а не про недійсність (якщо інше прямо не передбачено законом, як-от частиною другою статті 15 Закону України «Про оренду землі»).При цьому позовна вимога про визнання правочину неукладеним не відповідає передбаченим законом способам захисту цивільних прав та охоронюваних законом інтересів, і тому в задоволенні відповідної вимоги має бути відмовлено; в такому разі можуть заявлятися вимоги, передбачені главою 83 ЦК України (пункт. 2.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними»).

Відповідно до положень статті 640 Цивільного кодексу України, якою визначено момент укладення договору, (в редакції, чинній на момент укладення договору №1-1-08 від 01.01.2008) договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Договір №1-1-08 ОМ від 01.01.2008 є двостороннім змішаним договором, який містить елементи договору оренди майна (розчинно-бетонного вузла) та договору оренди землі (земельної ділянки площею 0,19га).

Що стосується договору №1-1-08 ОМ від 01.01.2008 в частині оренди земельної ділянки площею 0,19га, то суд встановив, що докази державної реєстрації цього договору відсутні.

Зазначена обставина підтверджена позивачем і не спростована відповідачем.

Таким чином, договір №1-1-08 ОМ від 01.01.2008 в частині оренди земельної ділянки площею 0,19га є неукладеним.

Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено (договір, який не укладено).

Такої позиції притримується Вищий господарський суд України, про що надані розяснення у пункті 2.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними».

В частині оренди розчинно-бетонного вузла договір №1-1-08ОМ від 01.01.2008 позивачем не оспорюється, і суд не вбачає підстав для застосування положень статті 83 Господарського процесуального кодексу України.

За таких обставин підстави для задоволення позову про визнання договору №1-1-08ОМ від 01.01.2008 недійсним в частині оренди земельної ділянки площею 0,19га відсутні.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у разі відмови у позові покладається на позивача.

З урахуванням викладеного, керуючись статтями 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України суд

В И Р І Ш И В :

У позові відмовити повністю.

Суддя Н.Г. Шевчук

Повне рішення складене і підписане 04.07.2016.