КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" червня 2016 р. Справа№ 911/617/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Андрієнка В.В.

при секретарі Місюк О.П.

за участю представників:

від позивача - Рацун О.В.

від відповідача - Дороніна О,м.

від третьої особи - 1 - не з`явився

від третьої особи - 2 - не з`явився

від прокурора - Літковець Ю.А.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" на рішення Господарського суду Київської області від 12.04.2016 (суддя Наріжний С.Ю.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Турботрейд"

до Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі філії "Виробниче ремонтно-технічне підприємство "Укргазенергосервіс" Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача- Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

Міністерство енергетики та вугільної промисловості України

за участю Прокуратури Київської області

про стягнення коштів, -

Постанову прийнято 30.06.2016, у зв`язку з оголошенням перерви в судовому засіданні 14.06.2016 відповідно до ст. 77 ГПК України.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва із позовом до відповідача про стягнення коштів за договором про закупівлю товару.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 12.04.2016 позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Перший заступник прокурора Київської області звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким в задоволені позовних вимог відмовити повністю.

Ухвалою суду від 19.05.2016 апелянту було відмовлено у задоволені клопотання про відстрочку сплати судового збору та не прийнято до розгляду апеляційну скаргу.

Крім того, відповідач також не погоджуючись із прийняти судом першої інстанції рішенням, звернулось із відповідною апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій зазначив, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з`ясуванні всіх обставин справи, а тому просив скасувати рішення суду та постановити нове, яким в задоволені позовних вимог відмовити повністю.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи апеляційну скаргу передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя: Шапран В.В., судді: Буравльов С.І., Андрієнко В.В.

Ухвалою суду від 19.05.2016 апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 14.06.2016.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.06.2016 в судовому засіданні на підставі ст.77 ГПК України оголошено перерву до 30.06.2016.

Через відділ документального забезпечення до суду від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а тому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Представник позивача, представник відповідача та представник прокурора в судові засідання з`явилися та надали усні пояснення стосовно предмету спору.

Представники третіх осіб 1, 2 в судові засідання не з`являлись, про день та час розгляду скарги повідомлялись належним чином, що підтверджується зворотними повідомленнями, наявними в матеріалах справи, причини неявки суду не повідомили.

Отже, зважаючи на те що представники третіх осіб 1, 2 були належним чином повідомлені про дату та час розгляду апеляційної скарги, ними не було подано суду доказів неможливості явки в призначені судові засідання своїх представників, вони не були позбавлений можливості, у випадку неявки в судове засідання та при наявності необхідності, подати письмові додаткові пояснення по суті спору чи подати відзив на апеляційну скаргу, те, що наявні матеріали справи достатні для прийняття повного, всебічного та обґрунтованого рішення, а неявка представників вказаних третіх осіб не перешкоджає вирішенню справи по суті, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників третіх осіб 1,2.

Апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення з`явившихся представників сторін, дослідивши наявні матеріали справи, встановив наступне:

16.11.2012 між позовом Товариством з обмеженою відповідальністю "Турботрейд" та Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" в особі філії "Виробниче ремонтно-технічне підприємство "Укргазенергосервіс" Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" був укладено договір про закупівлю товару за державні кошти № т15-137/.

За умовами договору, з урахуванням додаткової угоди № 1 від 24.09.2013, позивач зобов'язався з моменту підписання цього договору до 31.12.2014 поставити і передати відповідачу товари (устаткування для керування технологічними процесами автоматизоване, код згідно ДК 016-97 - 33.30.1 (системи вентиляції та кондиціювання повітря в укриттях ГПА ГТК-10І (лот № 1), зазначені в специфікації (додаток № 1)), яка є невід'ємною частиною даного договору, а відповідач - прийняти і оплатити такі товари.

Відповідно до п. 1.2 договору найменування, номенклатура (асортимент) товару, технічні вимоги і якісні характеристики товару, кількість та ціна за одиницю товару обумовлюються у підписаній сторонами специфікації.

Згідно з п. 3.1 договору ціна цього договору становить 49192229, 52 грн., у тому числі податок на додану вартість - 8 198704, 92 грн.

Пунктом п. 3.3 договору передбачено, що ціна за одиницю товару зазначена в специфікації.

Відповідачем згідно п. 5.1 договору було надано позивачу рознарядку № 1999/14-1 від 04.12.2013 на поставку товару, а саме: шафи автоматики ША СВК КМЕТ 106120 - 7 к-т. та модуля збору, обробки і архівування інформації МЗОА СВК КМЕТ 106800 - 7 к-т.

На виконання умов договору позивач по товарно-транспортній накладній № 006194 від 05.12.2013 та по накладній № 5 від 05.12.2013 поставив відповідачу товар, визначений рознарядкою № 1999/14-1 від 04.12.2013, на загальну суму 39590040 грн., а відповідач, на підставі довіреності № 126 від 05.12.2013 та акту приймання продукції по кількості та якості від 05.12.2013, вказаний товар отримав без наявних дефектів та придатним до використання за призначенням. Копії зазначених документів залучено до матеріалів справи.

Звертаючись із даним позовом до суду, позивач свої вимоги мотивує тим. що відповідачем, в порушення умов договору, оплата поставленого товару здійснена не була.

Відповідач, заперечуючи проти заявлених вимог, обґрунтовує це тим, що у зв`язку з відсутністю належного фінансування ПАТ «Укртрансгаз» в 2013-2014 роках та відсутністю відповідних грошових коштів, спрямованих на виконання умов договору, зобов`язання відповідача щодо оплати вартості товару змінилось, а тому прострочення оплати вартості поставленого товару у відповідача відсутнє.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 175 Господарського кодексу України майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до п. 4.1 договору розрахунки проводяться шляхом оплати відповідачем фактично поставленої партії товарів після пред'явлення позивачем рахунку на оплату товару (далі - рахунок) протягом 45 календарних днів після дати поставки кожної партії товару за видатковою накладною. На вимогу позивача, відповідач може здійснити попередню оплату (авансовий платіж) у розмірі не більше 30 відсотків від суми цього договору. Датою поставки товару (його партії), а також моментом переходу права власності та ризиків на товар - є момент передачі товару позивачем уповноваженій особі відповідача. Розрахунки здійснюються у безготівковій формі із застосуванням платіжних доручень.

Згідно з п. 4.2 договору до рахунка на кожну партію товару додаються: видаткова та товарно-транспортна (форма № 1ТН) накладні на поставлений товар, виходячи з цін даного договору; податкова накладна відповідно до положень чинного податкового законодавства України; оригінал паспорту (сертифікату якості або іншого документу, який підтверджує якість та відповідність товару) виробника; монтажна та експлуатаційна документація українською або російською мовою.

Пунктом 5.1 договору передбачено термін поставки товарів: партіями в період зазначений в пункті 1.1 розділу І цього договору, але не пізніше 30 календарних днів після надання відповідачем письмової рознарядки на передачу кожної окремої партії товарів, в якій зазначається: найменування, кількість товару та адреса місця доставки товару (надалі - рознарядка).

Відповідно до п. 5.2 договору місце поставки товарів: на базисних умовах DDP (м. Боярка, вул. Маяковського, 49, центральний склад ВРТП "Укргазенергосервіс"). Правила тлумачення торгівельних термінів ІНКОТЕРМС в редакції 2000 року.

Згідно з п. 6.1.1 договору відповідач зобов'язався своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлені товари.

Пунктом 6.4.1 договору передбачено, що позивач має право своєчасно та в повному обсязі отримувати плату за поставлені товари.

Специфікацією, що є додатком № 1 до договору про закупівлю товару за державні кошти № т15-137/ від 16.11.2012, сторони визначили найменування, одиницю виміру, кількість, ціну та загальну суму товару, яка становить 49192229, 52 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем згідно п. 5.1 договору було надано позивачу рознарядку № 1999/14-1 від 04.12.2013 на поставку товару, а саме: шафи автоматики ША СВК КМЕТ 106120 - 7 к-т. та модуля збору, обробки і архівування інформації МЗОА СВК КМЕТ 106800 - 7 к-т.

На виконання умов договору позивач по товарно-транспортній накладній № 006194 від 05.12.2013 та по накладній № 5 від 05.12.2013 поставив відповідачу товар, визначений рознарядкою № 1999/14-1 від 04.12.2013, на загальну суму 39590040 грн., а відповідач, на підставі довіреності № 126 від 05.12.2013 та акту приймання продукції по кількості та якості від 05.12.2013, вказаний товар отримав без наявних дефектів та придатним до використання за призначенням. Копії зазначених документів залучено до матеріалів справи.

Крім того, позивачем було виставлено відповідачу рахунок № 5 від 05.12.2013 на суму 39590040, грн. для оплати поставленого товару.

Укладений між сторонами договір про закупівлю товару за державні кошти № т15-137/ від 16.11.2012 за своїм змістом та правовою природою є договором поставки

Відповідно ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До відносин поставки, не врегульованих Господарським кодексом України, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (ч. 6 ст. 265 Господарського кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистими, сімейними, домашніми або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Договір поставки є консенсуальним, двостороннім і оплатним. Як консенсуальний договір він вважається укладеним з моменту досягнення сторонами згоди щодо всіх істотних умов. Договір поставки є двостороннім, оскільки права і обов'язки виникають для обох контрагентів. Оплатний характер цього договору полягає в тому, що одержана від постачальника продукція оплачується покупцем за погодженими цінами.

Частиною 2 ст. 712 Цивільного кодексу України передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк - відповідно до положень ст. 530 цього кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи умови договору поставки (з урахуванням додаткової угоди № 1 до нього), відповідач повинен був в строк до 20.01.2014 здійснити оплату поставленого товару позивачем.

Проте, в матеріалах справи відсутні будь-які докази перерахунку відповідачем коштів в розмірі 39590040 грн. (чи певної її частини) на рахунок позивача в установлений договором строк, або з пропуском визначеного строку.

Натомість, відповідач, не погоджуючись із заявленими вимогами позивача про стягнення 39590040 грн. зазначає, що він при здійсненні своєї фінансово-господарської діяльності, в тому числі при виконанні договору про закупівлю товару за державні кошти № т15-137/ від 16.11.2012, повинен використовувати кошти в порядку встановленому чинним законодавством, статутом та у відповідності до затверджених НАК "Нафтогаз України" фінансових планів.

Разом з тим, за твердженням відповідача, його фінансові плани на 2013-2014 роки з незалежних від нього обставин до цього часу не затверджені, хоча відповідач вжив всіх необхідних та обов'язкових для цього дій з дотриманням вимог законодавства, а тому до моменту погодження його фінансового плану на 2013-2014 роки відповідач позбавлений можливості здійснення у 2013-2014 роках фінансування оплати товару, отриманого по договору про закупівлю товару за державні кошти № т15-137/ від 16.11.2012, у зв'язку з чим його зобов'язання по оплаті отриманого товару не є простроченим.

Колегія суддів не погоджується із такою позицією відповідача, зважаючи на наступне.

Пунктом 4 Порядку складання, затвердження та контролю виконання фінансових планів державних підприємств, акціонерних, холдингових компаній та інших суб'єктів господарювання, у статутному фонді яких більше 50 відсотків акцій (часток, паїв) належать державі, та їх дочірніх підприємств, затвердженого наказом Міністерства економіки України № 173 від 21.06.2005, на який відповідач посилається у своєму відзиві, передбачено, що проект фінансового плану підприємства з пронумерованими, прошнурованими та скріпленими печаткою сторінками у двох примірниках за формою згідно з додатком 1 у паперовому та електронному вигляді подається органу, уповноваженому управляти державним майном або корпоративними правами держави, до 15 червня року, що передує плановому. До проекту фінансового плану підприємства додається пояснювальна записка, яка включає результати аналізу його фінансово-господарської діяльності за попередній рік, а також показники господарської діяльності та розвитку підприємства в поточному році та на плановий рік. У разі необхідності органи управління державним майном або корпоративними правами держави та органи, відповідальні за забезпечення реалізації державної політики у відповідній сфері, можуть самостійно встановлювати диференційовані строки подання проектів фінансових планів підприємств, але не пізніше 15 червня року, що передує плановому.

Відповідно до п. 5 вищевказаного Порядку органи, уповноважені управляти державним майном або корпоративними правами держави, у місячний строк здійснюють аналіз проекту фінансового плану підприємства з обов'язковим порівнянням його показників з показниками фінансово-господарської діяльності підприємства за два попередні роки, приймають рішення щодо затвердження/погодження фінансового плану або повернення його на доопрацювання та в письмовій формі повідомляють підприємство про прийняте рішення. Органи, уповноважені управляти державним майном, затверджують фінансовий план підприємства, а органи, уповноважені управляти корпоративними правами держави, або затверджують фінансовий план підприємства, або погоджують проект фінансового плану підприємства до 1 вересня року, що передує плановому, та в паперовому й електронному вигляді подають до Міністерства економіки України і Міністерства фінансів України завізовані та завірені печаткою копії затверджених/погоджених фінансових планів підприємств разом із пояснювальною запискою.

Проте, відповідачем будь-яких доказів звернення до НАК "Нафтогаз України" із фінансовим планом підприємства, а також вжиття інших дій щодо фінансування оплати товару, отриманого по договору про закупівлю товару за державні кошти № т15-137/ від 16.11.2012, судам обох інстнцій не надано.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що відповідно ч. 1 ст. 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Згідно з п. 1.3 договору обсяги закупівлі товарів можуть бути зменшені, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків відповідача. Про таке зменшення та у разі зміни істотних умов договору у випадках, передбачених чинним законодавством України, зокрема Законом України "Про здійснення державних закупівель", сторони укладають додаткову угоду (додаткові угоди) до цього договору.

Відповідно до п. 3.2 договору ціна договору (сума, визначена в договорі) може бути зменшена за взаємною згодою сторін.

Згідно з п. 6.2.3 договору відповідач має право зменшити обсяг закупівлі товарів та загальну вартість цього договору залежно від реального фінансування видатків. У такому разі сторони вносять відповідні зміни до цього договору.

Пунктом 11.4 договору передбачено, що всі зміни і доповнення до цього договору повинні бути зроблені в письмовій формі і підписані уповноваженими представниками позивача і відповідача.

Таким чином, з вищезазначеного вбачається, що договором про закупівлю товару за державні кошти № т15-137/ від 16.11.2012 передбачена можливість зменшення загальної вартості цього договору залежно від реального фінансування видатків відповідача шляхом укладення додаткової угоди.

Проте, відповідно до матеріалів справи, відповідач не звертався до позивача з пропозиціями щодо внесення змін до договору, жодної угоди про внесення змін до договору про закупівлю товару за державні кошти № т15-137/ від 16.11.2012 сторонами не укладалося.

Відповідно до ч. 2 ст. 617 Цивільного кодексу України відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання. Ці положення повністю кореспондуються з положеннями ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, де зазначено, що непереборною силою, тобто надзвичайними і невідворотними обставинами не вважаються, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, враховуючи те, що договір про закупівлю товару за державні кошти № т15-137/ від 16.11.2012 був укладений між позивачем та відповідачем, посилання відповідача на відсутність погоджених НАК "Нафтогаз України" фінансових планів не звільняє його від виконання зобов'язань щодо оплати вартості поставленого товару.

Стосовно зауваження представників прокуратури та відповідача, що товар за договором про закупівлю товару за державні кошти № т15-137/ від 16.11.2012 фактично позивачем не поставлявся, а також на те, що відповідач придбав товар за вказаним договором по завищеній ціні, колегія суддів зазначає наступне.

Як вірно встановлено місцевим судом, позивачем згідно рознарядки відповідача № 1999/14-1 від 04.12.2013 у відповідності до пунктів 1.1, 5.1, 5.2, 6.3 договору було здійснено по товарно-транспортній накладній № 006194 від 05.12.2013 та по накладній № 5 від 05.12.2013 поставку відповідачу визначеного договором, специфікацією та рознарядкою товару, а відповідачем у відповідності до п. 6.1.2 договору, на підставі довіреності № 126 від 05.12.2013 і акту приймання продукції по кількості та якості від 05.12.2013, вказаний товар було отримано без наявних дефектів та придатним до використання за призначенням.

Копії зазначених документів залучено до матеріалів справи, оригінали, як зазначено сторонами, вилучено слідчими органами, проте ними не заперечується їх підписання та дійсність.

Крім того, позивачем у відповідності до п. 4.1 договору було виставлено відповідачу рахунок № 5 від 05.12.2013 на суму 39590040 грн. для оплати поставленого товару, примірник якого залучено до матеріалів справи.

Разом з тим, судом встановлено, що вищезазначені документи про відвантаження товару (рознарядка, накладні, рахунок), а також документи на отримання товару (довіреність, акт приймання продукції по кількості та якості) відповідають умовам договору про закупівлю товару за державні кошти № т15-137/ від 16.11.2012 та є первинними документами, які фіксують факт здійснення господарських операцій у відповідності до норм Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

З огляду на вищевикладене та враховуючи, що строк оплати за отриманий відповідачем товар настав, доказів його оплати останнім не надано, борг перед позивачем на час прийняття рішення не погашений, його розмір підтверджується наявними матеріалами справи, Господарський суд Київської області дійшов правомірного висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 39590040 грн. основного боргу за договором про закупівлю товару за державні кошти № т15-137/ від 16.11.2012 є доведеними, обґрунтованими, підтверджені належними доказами і підлягаючими задоволенню.

Не погоджуючись із постановленим місцевим судом рішенням, відповідач в апеляційній скарзі посилався в основному на те, що неповнота розгляду спору по суті, полягає в тому, що судом безпідставно було відмовлено в задоволені клопотань про призначення комплексної економічної та товарознавчої експертизи та зупинення провадження по справі з направленням матеріалів справи до слідчих органів прокуратури.

На вказане колегія суддів зазначає таке.

Як вбачається із наявних матеріалів справи, ухвалами Господарського суду Київської області від 27.04.2015 та від 02.11.2015 призначено у даній справі судову експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, та зупинено провадження у справі № 911/617/15 до закінчення судової експертизи і отримання господарським судом висновку експерта.

До господарського суду Київської області від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшов супровідний лист № 22483/15-54/22484/15-53 від 02.02.2016 (вх. № 260/16), до якого додано висновок за результатами проведення комісійної судової товарознавчої експертизи та матеріали справи № 911/617/15.

Вказаним висновком було визначено, що встановити дійсну (ринкову) вартість товару, поставленого ТОВ «Турботрейд» за спірним договором про закупівлю товару за державні кошти не вбачається можливим, оскільки відсутні вихідні дані дані про об`єкт оцінки, інформація про відтворення або заміщення об`єкта оцінки чи подібного майна в сучасних цінах або середньостатистичні показники, які узагальнюють умови відтворення або заміщення в сучасних цінах. Вказане майно є спеціалізованим та не представлене на внутрішньому ринку України, тобто на ринку відсутні пропозиції щодо продажу зазначеного товару.

У судовому засіданні 12.04.2016 розглядається клопотання відповідача № 3568/6 від 14.03.2016 (вх. № 5440/16) про призначення у даній справі комплексної економічної та товарознавчої експертизи, проведення якої необхідно доручити Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз.

В той же час, як вбачається з тексту оскаржуваного рішення відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували можливість проведення такої експертизи Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз та надання останнім відповідей на поставлені питання.

Посилання апелянта на те, що по аналогічним справам інші господарські суди України призначають подібні експертизи з направленням матеріалів справи саме Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз, не приймається до уваги колегією суддів як належний доказ, оскільки як вбачається із письмових пояснень представника позивача, що не були спростовані представником відповідача, по аналогічним справам повертались матеріали без проведення експертизи, з обґрунтуванням неможливості надання відповідей на поставлене запитання.

Вказане підтверджується також копіями відповідних ухвал господарських судів України, що долучені представником позивача до матеріалів справи.

Крім того, на підтвердження своїх доводів, відповідачем не було наданого суду першої інстанції жодного висновку Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз, що б підтверджувало проведення вказаною установою такого роду досліджень з наданням конкретного висновку та відповідями на поставлені питання.

Стосовно клопотання зацікавленої сторони щодо зупинення провадження по справі та направлення матеріалів справи до слідчих органів прокуратури, суд апеляційної інстанції погоджується із позицією місцевого суду про відсутність належних для того підстав та обставин, з урахуванням такого.

Прокуратурою Київської області в суді першої інстанції заявлялось клопотання про зупинення провадження по справі з обґрунтуванням необхідності направлення матеріалів справи № 911/617/15 до органу досудового розслідування кримінального провадження № 0000259, а саме до першого слідчого відділу Управління з розслідування особливо важливих справ Генеральної прокуратури України для встановлення в рамках кримінального провадження № 0000259 наявності чи відсутності факту поставки позивачем відповідачу товару за договором про закупівлю товару за державні кошти № т15-137/ від 16.11.2012, здійснення розрахунків за цим договором та завищення сторонами договору цін на вказаний товар.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом, а також у разі звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави. Господарський суд має право зупинити провадження у справі за клопотанням сторони, прокурора, який бере участь в судовому процесі, або за своєю ініціативою у випадках: 1) призначення господарським судом судової експертизи; 2) надсилання господарським судом матеріалів прокурору або органу досудового розслідування; 3) заміни однієї з сторін її правонаступником.

Отже, Господарський процесуальний кодекс України передбачає два види зупинення провадження у справі: обов'язковий, зазначений в законі, за наявності якого господарський суд зобов'язаний зупинити провадження у справі, і факультативний, необов'язковий для господарського суду, але який застосовується на його розсуд, зокрема, у випадках надсилання господарським судом матеріалів прокурору або органу досудового розслідування. Однак, виходячи зі змісту норми ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, необхідною передумовою для застосування такого виду зупинення провадження у справі мають бути обставини, що перешкоджають її розглядові по суті заявлених позовних вимог.

Предметом розгляду у даній справі є встановлення обставин щодо наявності чи відсутності у відповідача зобов'язання по оплаті поставленого товару, а отже, висновки з цього питання суд може зробити незалежно від наслідків кримінального розслідування на підставі оцінки доказів, представлених сторонами або зібраних з власної ініціативи при розгляді цієї справи, а тому суд вважає, що у даному випадку відсутні обставини, які б перешкоджали або унеможливлювали розгляд справи по суті, а відповідно і підстави для зупинення провадження у справі у зв'язку з надсилання матеріалів прокурору або органу досудового розслідування. Крім того, суд звертає увагу, що матеріали справи № 911/617/15 не містять оригіналів документів, а прокуратура Київської області не позбавлена можливості в ознайомленні з матеріалами даної справи та здійсненні копій необхідних документів.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що зупинення провадження по справі та надсилання господарським судом матеріалів справи до слідчих органів є способом збирання доказів по справі, що розглядається, що в свою чергу порушує принцип рівності перед законом та судом, змагальності та обов`язку доказування та подання доказів.

За вказаних обставинах, Господарський суд Київської області обґрунтовано відмовив у задоволені клопотання про зупинення провадження з повним обґрунтуванням такої відмови.

В процесі розгляду апеляційної скарги, представником прокурора були подання письмові пояснення, відповідно до яких, зокрема, було зазначено про те, що місцевим судом не досліджувалось питання наявності повноважень у особи, що підписала зі сторони відповідача спірний договір купівлі товару за державні кошти від 16.11.2012, на укладання та підписання такого роду договорів.

Колегія суддів зазначає, що по-перше, відповідачем по справі, тобто Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" в особі філії "Виробниче ремонтно-технічне підприємство "Укргазенергосервіс" Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" неоспорювався факт наявності повноважень у ОСОБА_3 на підписання договору та не заперечувалось наявність у останнього достатнього для того обсягу повноважень.

Крім договору, вказаною особою також підписувалась додаткова угода № 1 до договору, специфікація на поставку товару, додаток 1 до специфікації, банківська гарантія виконання зобов`язань, рознарядка, проте наявність повноважень та підписання таких документів, представником прокурора не оспорювалось.

В той же час, всі перелічені документи крім підпису ОСОБА_3 містять також відбиток печатки відповідача, що теж не оспорювалось представником прокуратури.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Представник прокурора, зазначаючи в своїх поясненнях подібні доводи не надав належних та допустимих доказів та їх підтвердження, а саме не спростував та не підтвердив це відповідними документами, відсутність у ОСОБА_3 повноважень на підписання такого договору.

Зважаючи на те, що відповідач порушив строки виконання грошового зобов'язання щодо здійснення оплати за отриманий товар, позивач просить суд стягнути з відповідача 3 % річних та інфляційні втрати з простроченої суми грошового зобов'язання.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з п. 7.2.5 договору у випадку прострочення відповідачем грошового зобов'язання за даним договором, відповідач на вимогу позивача зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Пунктом 3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" роз'яснено, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Згідно розрахунку позивача 3 % річних з простроченої суми за період з 21.01.2014 по 26.03.2015 складають 1399209, 63 грн., а інфляційні втрати за період з 21.01.2014 по 26.03.2015 складають 13 972589, 22 грн.

Колегія суддів, перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, наданий позивачем та здійснений судом першої інстанції, погоджується із розрахунком місцевого суду, знаходить його обґрунтованим та арифметично вірним, а отже задоволена до стягнення сума 3% річних в розмірі 1399209,63 грн., та інфляційних втрат в розмірі 13972589,22 грн. є обґрунтованою та правомірною.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (стаття 34 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно зі статтею 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно, всебічно і об'єктивно з`ясовано обставини справи, винесено рішення у відповідності до норм матеріального і процесуального права, з повним з`ясування обставин, що мають значення для справи, правомірно задоволені позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Турботрейд", а тому апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі філії "Виробниче ремонтно-технічне підприємство "Укргазенергосервіс" Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" не підлягає задоволенню.

Зважаючи на те, що колегією суддів апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі філії "Виробниче ремонтно-технічне підприємство "Укргазенергосервіс" Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" залишається без задоволення, судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі філії "Виробниче ремонтно-технічне підприємство "Укргазенергосервіс" Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" залишити без задоволення, рішення Господарського суду Київської області від 12.04.2016 у справі № 911/617/15 - без змін.

Матеріали справи № 911/617/15 повернути до Господарського суду Київської області.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді С.І. Буравльов

В.В. Андрієнко