ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" червня 2016 р.Справа № 915/505/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 (головуючий), ОСОБА_2, ОСОБА_3

(склад колегії суддів сформовано на підставі автоматизованого розподілу справи між суддями) секретарі судових засідань ОСОБА_4, ОСОБА_5

за участю представників:

ОКП Миколаївоблтеплоенерго ОСОБА_6 (на підставі доручення),

ТОВ НВП Техмет ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (на підставі доручення),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одеса апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю науково виробничого підприємства Техмет на рішення Господарського суду Миколаївської області від 21.03.2016 по справі 915/505/15 за позовом Обласного комунального підприємства Миколаївоблтеплоенерго до Товариства з обмеженою відповідальністю науково виробничого підприємства Техмет про стягнення 8 572,57 грн. основного боргу, 544,76 грн., 3% річних та 2672,05 грн. збитків від інфляції,

ВСТАНОВИВ:

27.03.2015 Обласне комунальне підприємство Миколаївоблтеплоенерго (далі позивач) звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю науково виробниче підприємство Техмет (далі відповідач), у якому, з урахуванням заяви про зменшення суми позовних вимог, просило стягнути з відповідача на свою користь:

8 572,57 грн. основного боргу за березень - квітень 2012 року; жовтень-грудень 2012 року; січень-березень 2013 року;

544,76 грн. - 3% річних за період з 20.04.2012 р. по 20.03.2015р. та

2 672,05 грн. - збитків від інфляції за період з 01.05.2012 р. по 28.02.2015 р..

Заявою №2013/1/юр від 25.05.2015 позивач уточнив період, за який ним стягується заборгованість, а саме з 01.03.2012 по 31.03.2013 (а.с. 117).

В обґрунтування заявлених вимог позивач з посланням на приписи чинного законодавства України зазначив, що 01.10.2004 року між ОКП "Миколаївоблтеплоенерго" та ТОВ науково-виробничим підприємством „Техмет" було укладено договір № 4012 на постачання теплової енергії по вул. Бутоми 14 у м. Миколаєві.

Згідно договору № 4012.00 від 01.10.2004 р. позивач відпустив відповідачу теплову енергію за період з 01.03.2012 р. по 31.04.2013 р. на загальну суму 10299,96 грн., що у відповідності до п.п 2.6, 2.11 Договору підтверджується відомостями споживання теплової енергії, нарядами на включення та відключення системи опалення та розрахунком суми основного боргу.

Проте відповідач за отриману енергію не розрахувався, внаслідок чого за ним виникла заборгованість, на яку позивач нарахував збитки від інфляції та 3 % річних (а.с. 3-4; 190)

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 30.03.2015 за вказаним позовом порушено провадження у справі №915/505/15 (а.с.1).

06.05.2015 відповідач до місцевого господарського суду надав відзив на позов (а.с.60-65) та пояснення від 25.05.2015 (а.с.107-108), в яких проти позову заперечує повністю, з тих підстав, що розрахунки зроблені позивачем за договором, в супереч нормативним актам (п.6 табл. 2.2 КТМ 204 України 244-94) та включають обсяги, визначені для внутрішньої температури приміщення 18 С, як для населення, в той час, а обєктом відповідача є підприємство роздрібної торгівлі непродовольчих товарів.

Крім того, відповідач вказує на те, що позивачем безпідставно включені у розрахунок втрати у теплових мережах та власні потреби котельної, незважаючи на те, що при формуванні тарифів на теплопостачання ці втрати вже включені. Таким чином, розрахунки позивача не підтверджують фактичну кількість поставленого тепла.

Відповідач, також зазначив, що саме з вини позивача, який умисно приховує інформацію про значення показника внутрішньої температури, за якою від розраховує кількість поставленого тепла (при завищенні якого такий показник суттєво збільшується), а також ненадання відповідачу затребуваної ним інформації, існують перешкоди негайному вирішенню питання взаєморозрахунків за фактичне поставлене тепло. Отже, відповідач не вважається таким, що прострочив виконання зобовязання, тому, що воно не може бути виконано внаслідок прострочення виконання свого обовязку позивачем.

17.06.2015 р. відповідач до господарського суду подав заяву в якій зазначив, що не має потреб призначати судову експертизу, однак якщо суд з власної ініціативи прийде до висновку про необхідність її проведення відповідач навів питання для експерта. (а.с. 148)

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 17.06.2015р. призначено судову експертизу, у звязку з чим провадження у справі зупинено. (а.с. 150-151)

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 07.09.2015 провадження у справі поновлено, у звязку з тим, що матеріали справи №915/505/15 повернулись до господарського суду Миколаївської області без виконання, у звязку з неможливістю проведення експертизи. (а.с. 157)

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 10.09.2015 по справі вдруге була призначена судова експертиза у іншій експертній установі, у звязку з чим провадження у справі зупинено, на вирішення експерту поставлені наступні питання:

- чи вірно врахована ОКП Миколаївоблтеплоенерго, при здійсненні розрахунків теплової енергії за періоди: березень, квітень 2012 року; жовтень-грудень 2012 року; січень-березень 2013 року, категорія належного ТОВ НВП Техмет приміщення - Магазин-Бар за адресою м. Миколаїв, вул. Бутоми, 14, у відповідності до класифікації таблиці 2.2 КТМ 204 України 244-94;

- чи вірно розрахована кількість теплової енергії, реалізованої ТОВ НВП Техмет, яка зазначена ОКП Миколаївоблтеплоенерго у рахунках-фактурах за періоди: березень, квітень 2012 року; жовтень-грудень 2012 року; січень-березень 2013 року (а.с.37, 39, 41, 42, 44, 47, 49, 51). (а.с. 162)

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 28.12.2015 провадження у справі було поновлено, у звязку з тим, що матеріали справи №915/505/15 повернулись до суду без виконання, оскільки, після опрацювання питань поставлених в ухвалі суду від 10.09.2015 на вирішення експерта, проведення консультацій на предмет можливості надання відповідей з фахівцями Одеського науково-дослідному інституту судових експертиз, прийшли до висновку, що атестовані судові експерти з вирішення даних питань в Миколаївському відділенні ОНДІСЕ - відсутні. (а.с. 169)

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 28.12.2015 по справі знову була призначена експертиза у іншій експертній установі, у звязку з чим провадження у справі зупинялось. (а.с. 173-174)

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 18.03.2016 провадження у справі було поновлено, у звязку з тим, що матеріали справи №915/505/15 повернулись до суду без виконання, оскільки, направлений Незалежним інститутом судових експертиз рахунок-фактуру за проведення експертизи не був сплачений відповідачем. (а.с. 187)

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 21.03.2016 ( повний текст якого складено суддею Мавродієвою М.В. 28.03.2016) позов задоволено в повністю, оскільки суд дійшов висновку, що позивач довів належними доказами надання відповідачу послуг з постачання теплової енергії та наявність у відповідача зазначеної у позові заборгованості. Суд також визнав обґрунтованими вимоги позивача про стягнення 3% річних та втрат від інфляції, оскільки ці нарахування передбачені ст.625 ЦК України. (а.с.201-205).

Не погоджуючись з цим рішенням відповідач звернувся до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати це рішення і ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування заявлених вимог послався на приписи чинного законодавства України та зазначив, що сторонами по власній волі було узгоджено істотні умови договору:

1. максимальний обсяг поставки в опалювальний період на об'єкт, вказаний у Додатку 1 до договору теплової енергії у межах Q = 23,89 Гкал/рік,

2. проведення розрахунків на підставі рахунку-фактури згідно тарифу на 1Гкал,

3. право Відповідача, як споживача послуг, перевіряти правильність нарахування виставлених рахунків, і сплачувати кошти за фактично отримані послуги.

Відповідач виконав свої зобов'язання за договором у повному обсязі за узгодженими сторонами максимальними показниками згідно істотних умов договору.

Судом не надано оцінку документальним доказам - листуванню сторін (а.с. 66-78) та не встановлено обставин вжиття усіх залежних від сторін заходів для недопущення порушення умов договору.

Судом не надано оцінки документам позивача - розрахункам обсягів поставленого тепла (а.с. 140-147) та рахункам-фактурам, які пред'являлися відповідачу в обґрунтування визначення кількості поставленого тепла, як належним та обґрунтованим, які на момент пред'явлення їх до оплати дійсно вказували фактичну кількість та вартість тепла, або ні - як такі, що були не вірно розраховані, і необґрунтовано включали завищену кількість поставки тепла. Рішення прийнято на підставі неперевірених судом недостовірних даних.

Крім того, скаржник також зазначив, що він не погоджується з висновком суду щодо не доведеності ним своєї позиції стосовно незаконності включення позивачем в розрахунках поставки тепла на обєкт додатково втрат в теплових мережах у розмірі 12-18% від розрахункового навантаження та власні потреби котелень у розмірі 1% від сумарного значення показників розрахункового навантаження та втрат. Розрахунки та рахунки-фактури не підтверджують фактичну кількість поставленого тепла за договором і не є належними та допустимими доказами по справі.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 21.04.2016 вказану апеляційну скаргу прийнято до провадження у складі колегії суддів, головуючого судді: Мирошниченка М.А., суддів Величко Т.А., Воронюка О.Л.

26.05.2016 р. від позивача до Одеського апеляційного господарського суду надійшли заперечення на апеляційну скаргу в яких від проти апеляційної скарги заперечує, просить суд її залишити без задоволення, а рішення місцевого господарського суду без змін.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 27.05.2016, у звязку із тимчасовою непрацездатністю судді-члена колегії ОСОБА_9, з 11.05.2016 р., апеляційну скаргу прийнято до розгляду у новому складі колегії суддів, головуючого судді: Мирошниченка М.А., суддів Величко Т.А., Лашина В.В. та призначила до розгляду на 31.05.2016 р. о 10:30, про що сторони згідно приписів ст. 98 ГПК України, були належним чином повідомлені.

Фіксація судового засідання здійснювалась за допомогою технічних засобів.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 31.05.2016 р. розгляд справи відкладено на 16.06.2016 р. об 11:00 та зобовязано сторони виконати таки дії:

Обласне комунальне підприємство «Миколаївоблтеплоенерго» надати суду за три робочі дні, до судового засідання, детальний розрахунок суми заборгованості, із зазначенням у ньому усіх даних показників, формул на підставі яких його було здійснено.

Зобовязано Обласне комунальне підприємство «Миколаївоблтеплоенерго» надати суду за три робочі дні, до судового засідання, обґрунтування включення і врахування в рахунки-фактури одного та пяти відсотків, втрат та інш.

Зобовязано Товариство з обмеженою відповідальністю науково виробничого підприємства Техмет надати суду за три робочі дні, до судового засідання, обґрунтування безпідставності включення вартості тепла одного та пяти відсотків, а також запропонувати надати свій детальний розрахунок формули на підставі якої його було здійснено.

Позивач вимоги викладені в ухвалі суду від 31.05.2016 р. виконав лише частково надавши розрахунок лише за березень 2012р., а за інші місяці по якими до стягнення заявлено грошові кошти не надав.

Відповідач -ТОВ виконав вимоги суду викладені в ухвалі від 31.05.2016 р.

Представники скаржника в усних поясненнях наданих суду в судовому засіданні 16.06.2016 просили суд скасувати рішення місцевого господарського суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Представник позивача в усних поясненнях наданих суду в судовому засіданні 16.06.2016 просив залишити скаргу без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

В судовому засіданні відповідно до приписів ст.77 ГПК України оголошувалось перерва до 23.06.2016р. о 10.00, про сторони були повідомлені в судовому засіданні безпосередньо (під особистий розпис).

Представники сторін в судове засідання 23.06.2016р. не зявились і суд прийняв рішення про закінчення розгляду справи за їх відсутністю.

Згідно ст. 85 ГПК України, в судовому засіданні 23.06.2016р. оголошувались лише вступна та резолютивна частини судової постанови.

Переглянувши відповідно до приписів ст. 101 ГПК України справу повторно, в повному обсягу, заслухавши усні пояснення учасників процесу, обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, запереченнях на неї, дослідивши фактичні обставини справи та наявні у матеріалах справи докази, а також перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та ці обставини дослідив місцевий суд, 01.10.2004 між сторонами спору був укладений договір №4012 на постачання теплової енергії бюджетним організаціям та госпрозрахунковим підприємствам (надалі Договір) згідно якого, з урахуванням Додаткової угоди №1 від 01.01.2006 та протоколу розбіжностей і протоколу узгодження розбіжностей, постачальник (позивач у справі) зобовязується відпускати, а споживач (відповідач у справі) використовувати теплову енергію для обєктів, перерахованих в Додатку №1 до договору, а саме: магазин-бар Бриз за адресою: м. Миколаїв, вул. Бутоми, 14.

Відповідно до п. 1.4. Договору, розрахунки за теплову енергію на опалення здійснюються згідно тарифу на 1 Гкал з оплатою протягом опалювального періоду при відсутності приладів обліку розрахунковим методом згідно теплового навантаження та балансу котельні.

Пунктами 1.8, 1.9 Договору сторони передбачили, що усі розрахунки по даному договору здійснюються щомісячно протягом опалювального періоду, або року шляхом перерахування авансових платежів на поточний місяць у розмірі, вказаному у Додатку №1 до договору до 5 числа поточного місяця. Остаточний розрахунок здійснюється відповідно рахунку-фактури: до 30 числа поточного місяця бюджетними організаціями; до 5 числа місяця наступного за звітним госпрозрахунковими підприємствами.

Згідно із п. 1.10. Договору у разі внесення „СПОЖИВАЧЕМ" попередньої оплати, сума якої перевищує вартість спожитої теплової енергії, ні кошти зараховуються „ПОСТАЧАЛЬНИКОМ" як попередня оплата на наступний період.

Пунктом 1.11. Договору встановлено, що розрахунки по цьому договору здійснювати, як перерахуванням на розрахунковий рахунок „ПОСТАЧАЛЬНИКА" іншими дозволеними в державі формами оплати (векселі, взаємозалік та інші).

Відповідно до положень п. 5.1. Договору, в разі несвоєчасної оплати послугу строки, визначені у п. 1.9. даного договору, «СПОЖИВАЧ» зобов'язаний сплатити на користь «ПОСТАЧАЛЬНИКА» суму заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних за весь час прострочення виконанім грошових зобов'язань і пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу.

Строк договору сторони визначили з 01.10.2004 до 01.10.2009, враховується щорічно продовженим, якщо за місяць до закінчення строку не поступає заява однієї з сторін про відмову від діючого договору та наглядає перегляду кожні 5 років.

Згідно Додатку 1 до Договору в опалювальний сезон встановлюється норматив теплової енергії за рік у межах 23,89 Гкал.

Зазначений договір, додаткова угода, додатки та протоколи розбіжностей до нього підписані обома сторонами спору та скріплені їх печатками.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем умови договору щодо підключення відповідача (споживача) до опалення виконувались належним чином.

Так підключення споживача до опалення у опалювальному сезоні 2012-2013 років відбулося з 16.10.2011, що підтверджено нарядом №1928 від 11.10.2011 (а.с.19), а відключення відбулося з 16.04.2012 згідно з нарядом №5754 від 23.03.2012 (а.с.20), підключення споживача відбулося з 24.10.2012, що підтверджено нарядом №8990 від 08.10.2012 (а.с.21), а відключення відбулося з 15.04.2013 згідно з нарядом №2111 від 08.04.2013 (а.с.22).

З матеріалів справи вбачається, що позивач згідно умов укладено між сторонами договору відпускав відповідачу на обєкт - бар Бриз за адресою: м. Миколаїв, вул. Бутоми, 14, теплову енергію, що визнає та не оспорює відповідач.

В матеріалах справи наявні виставлені позивачем відповідачу і отриманні останнім рахунки-фактури на оплату поставленої теплової енергії у спірний період часу (з 01.03.2012 по 31.03.2013), а саме:

1) рахунок-фактура № 4012.00 від 30.03.2012 р. на суму 3857,87 грн. за період з 01.03.2012р. по 31.03.2012р., отриманий відповідачем - 18.04.2012р. (а.с.37,38)

2) рахунок-фактура № 4012.00 від 27.04.2012 р. на суму 260,75 грн. за період з 01.04.2012р. по 16.04.2014р., отриманий відповідачем 08.05.2012р,(а.с.39.40)

3) рахунок-фактура № 4012.00 від 31.10.2012 р. на суму 52,34 грн. за період з 24.10.2012р. по 31.10.2012р., отриманий відповідачем 13.12.2012р .(а.с.41,43 )

4) рахунок-фактура № 4012.00 від 30.11.2012 р. на суму 2868,94 грн. за період з 01.11.2012р. по 30.11.2012р., отриманий відповідачем 13.12.2012р. (а.с.42,43)

5) рахунок-фактура №4012. 00 від 28.12.2012 р. на суму 4148,87 грн. за період з 01.12.2012р. по 31.12.2013р., отриманий відповідачем 13.02.2013р (а.с.47,48)

6) рахунок-фактура № 4012.00 від 31.01.2013 р. на суму 3800,48 грн. грн. за період з 01.01.2013р. по 31.01.2013р., отриманий відповідачем 13.02.2013р (а.с.44,48)

7) рахунок-фактура № 4012.00 від 31.12.2012 р. на суму мінус 1615,95 грн. грн. донарахування за опалення по балансу котельної з 24.10.2012р по 31.10.2012р. та коригуванням за опалення по балансу котельної з 01.11.2011р.-30.11.2102р., отриманий відповідачем 13.02.2013р. (а.с.45,48 )

8) рахунок-фактура № 4012.00 від 28.02.2013 р. на суму 5746,36 грн. за період з 01.02.2013р. по 28.02.2013р., отриманий відповідачем 19.03.2013р (а.с.49,50)

9), рахунок-фактура № 4012.00 від 29.03.2013 р. на суму 2971,06 грн. за період з 01.03.2013р. по 31.03.2013р., отриманий відповідачем 10.04.2013р (а.с.51,52),

тобто виставив рахунки за спірний період часу на загальну суму 22090,72 грн. (з урахуванням мінус 1615,95 грн. за рахунком - фактурою № 4012.00 від 31.12.2012 р.)

З наявних у матеріалах справи банківських виписок (а.с.53-55) вбачається, що відповідач частково оплатив вказані рахунки, а саме сплатив суму 11790,76грн., в т. числі:

03.05.2012 року сплатив 2536,07грн. (з позначкою платежу: за опалюваний сезон);

28.12.2012р. сплатив 2921,28грн. (з позначкою платежу: за рахунки фактури від 31.10.2012 р. на суму 52,34 грн. та від 30.11.2012 р. на суму 2868,94 грн.)

01.03.4013р. сплатив 6333,41 грн. (з позначкою платежу: за жовтень-грудень 2012 та січень 2013р)

У доданому позивачем до позову первинному розрахунку заборгованості відповідача зазначено, що позивач поставив відповідачу теплову енергію у зазначений у позові період (з 01.03.2012 по 31.03.2013) на загальну суму 22090,72 грн., з яких відповідач сплатив 11790,76грн. і має заборгованість по оплаті у розмірі 10299,96 грн. (а.с.31), тобто ці данні співпадають з даними зазначеними у вищенаведених рахунках фактурах та банківських виписках.

Однак у розрахунку доданому позивачем до заяви про зменшення позовних вимог зазначено, що позивач поставив відповідачу теплову енергію у зазначений у позові період (з 01.03.2012 по 31.03.2013) на загальну суму 20363,34 грн., тобто на 1727,38грн. менше ніж в першому розрахунку та сум зазначених у рахунках-фактурах, з яких відповідач сплатив 11790,76грн. і має заборгованість по оплаті у розмірі 8572,57грн.(ас.191)

Аналіз цих розрахунків у співвідношенні одне до одного надає можливість суду апеляційної інстанції зробити висновок, що тарифи по яким позивач нараховував відповідачу оплату співпадають в обох розрахунках, а данні реалізації по приладу обліку, Гкал суттєво відрізняються, що вливає на розмір вартості поставленої теплової енергії.

Однак, будь-які правового, технічного або математичного обґрунтування щодо зміни (зменшення) даних реалізації по приладу обліку, Гкал і відповідно нарахованих відповідачу до сплати грошових коштів позивач ані суду першої ані апеляційної інстанції не надав.

Представник позивача в усних поясненнях суду апеляційної інстанції пояснив що цей новий (другий наданий суду першої інстанції) розрахунок розраховано з урахуванням у формулі середньої розрахункової температури внутрішнього повітря -16 ОС, однак не пояснив чим мотивовано така зміна позиції та підходу в розрахунках.

Водночас з наявних у матеріалах справи інших розрахунків позивача за окремі місяці вбачається, що він (позивач) розраховував відповідачу оплату за опалювання враховуючи у формулі середню розрахункову температуру внутрішнього повітря -18 ОС, тобто температуру встановлену для розрахунку оплати за опалювання житлових приміщень.

Проте з матеріалів справи вбачається, обєкт (приміщення) відповідача за опалення якого позивач нараховує відповідачу грошові кошті, стягнення яких є предметом цього спору, є магазином - баром і відповідно відноситься до категорії підприємств громадського харчування, а відтак на переконання суду апеляційної інстанції відповідно до п.5.6 таблиці 2.2 КТМ 204 України 244-94 показник середньої розрахункової температури внутрішнього повітря, який необхідно застосовувати у формулі, повинен дорівнювати -16 ОС.

Цей висновок суду також підтверджується наявним у матеріалах справи наданих відповідачем розрахунком теплового навантаження на опалювання вказаного обєкту зробленого НВП «Югтеломер» при укладанні Договору, у якому (розрахунку) враховується температура внутрішнього повітря -16 ОС.(а.с.80-84)

Та обставина що відповідач придбав цей обєкт, який на момент придбання мав статус непродовольчого магазину (на що звертає увагу відповідач) не може прийматись до уваги, оскільки, як встановлено судом з наявної і матеріалах справи документації відповідач використовував цей обєкт саме як продовольчий магазин з кафетерієм в одному залі, тобто як обєкт громадського харчування.

Як вбачається з матеріалів справи зазначений обєкт (приміщення) вбудований у житлову будівлю, тобто не є відокремленим обєктом з окремою системою теплопостачання і враховуючи це позивач у первісних розрахунках, зокрема рахунках фактури, при визначенні розміру вартості поставленого тепла у формулі враховував середню розрахункову температуру внутрішнього повітря -18 ОС, тобто як для житлових приміщень.

Однак так обставина, що для забезпечення теплопостачання вказаного обєкту використовується єдина система, яка постачає тепло для всієї житлової будівлі, а для опалювання житлової будівлі в формулі слід враховувати середню розрахункову температуру внутрішнього повітря -18 ОС, не приймається до уваги, оскільки законодавство не робіть виключень в залежності від того чи знаходиться цей обєкт окремо чи він вбудований в житлову будівлю, а лише враховує показники зовнішньої температури в залежності від призначення (статусу) обєкту, а відтак в даному конкретному випадку на переконання суду апеляційної інстанції при розрахунках слід застосовувати у формулі середню розрахункову температуру внутрішнього повітря -16 ОС, а не 18ОС як первинно розраховував позивач і не 15 ОС , як розраховує відповідач.

Водночас у розрахунках вартості 1 Гкал тепла, що поставлялось у спірний період відповідачу позивачем, останній враховував (включив) у формулі втрати в теплових мережах у розмірі 12 % від розрахункового навантаження та власні потреби котелень у розмірі 1% від сумарного значення показників розрахованого навантаження та втрат.

Проте на переконання суду апеляційної інстанції таке включення (вказаних втрат) суперечить приписам чинного законодавства, а саме Законам України «Про теплопостачання», «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг» та Постановам КМ України від 01.06.2011 №869 та від 17.02.2011 №242, які передбачають що ці втрати вже враховуються безпосередньо в самих тарифах, а відтак їх повторно врахування у формулі є безпідставним та незаконним.

Посилання позивача на те, що власні потреби котелень у розмірі 1% від сумарного значення показників розрахованого навантаження та втрат, враховані у формулі на підставі наказу керівника цього підприємства, не приймаються до уваги, оскільки, по-перше цей наказ є внутрішнім документом позивача і відповідно не є обовязковим для відповідача, а, по-друге, він суперечить вищенаведеним правовим актам.

З урахування викладеного суд апеляційної інстанції доходіть висновку,що позивач нараховував у вартості 1 Гкал тепла, що поставлялось у спірний період, заборгованість по сплаті якої він просить стягнути по цієї справі, з включенням в неї (вартість) даних (показників) які не відповідають фактичним обставинам (що статусу обєкту) та суперечать приписам чинного законодавства (щодо включення у формулу поза тарифами вищезазначених втрат).

Слід зазначити, що з наявної у матеріалах справи листування відповідача з позивачем вбачається, що відповідач на протязі тривалого часу намагався отримати від позивача обґрунтування нарахованих йому до сплати коштів та надавав свої розрахунки, однак позивач обмежувався відповідями без надання відповідачу детальних розрахунків та пояснень чому він враховує ті чи інші показники, хоча згідно умов договору повинен був надавати відповідачу детальну інформацію з цього питання.

Крім того, з вищенаведених встановлених судом обставин, в тому числі листування та зменшення позивачем позовних вимог, можливо зробити висновок, що позивач змінював розміри вартості тепла що поставлялось ним відповідачу та розмір заборгованості, без будь-якого обґрунтування, тобто складається враження що він дія по принципу «не пройшла така сума тоді вкажу іншу, а така не пройде зазначу менше, може й пройде»

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції доходить до висновку, що місцевий суд необґрунтовано, без урахування вищевказаних встановлених обставин та вищенаведених приписів законодавства, задовольнив позовні вимоги позивача у розмірах зазначених у заяві про зменшення позовних вимог, щодо стягнення заборгованості та нарахованих на неї похідних вимог (3%річних та втрат від інфляції), які ґрунтуються на вищенаведених невірних розрахунках.

При цьому суд апеляційної інстанції вважає, що посилання місцевого суду на те, що позов задовольняється у звязку з тим, що відповідач не довів невірність здійснених позивачем розрахунків, є необґрунтованим, оскільки не тільки відповідач повинен довести їх невірність, а й у першу чергу позивач довести обґрунтованість своїх розрахунків, що як встановлено вище ним зроблено не було.

Слід зазначити, що представник скаржника відповідаючи на запитання суду апеляційної інстанції чому має місце така неузгодженість розрахунків, пояснив, що розрахувати точно обєм тепла за методикою яка застосовується цим Договором неможливо.

За таких обставин та приймаючи до уваги те, що позивач не надав суду правильний розрахунок заборгованості по оплаті тепла, тобто без врахування у ньому вартості вказаних безпідставно включених показників за весь спірний період опалювання, а наданий ним суду апеляційної інстанції розрахунок лише за один місяць (березень 2012р.) відрізняються від раніше наданих ним розрахунків та сум визначених в рахунках фактурах, як за обсягами тепла так і показниками що в них враховуються і сум що підлягають стягненню, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що відображені у виставлених позивачем відповідачу рахунках-фактурах данні та надані позивачем розрахунки не можна враховувати при визначенні обсягу поставленого тепла за спірні періоди опалювання, тобто на підставі їх не можна враховувати визначену позивачем заборгованість і відповідно нараховані на неї 3% річних та втрати від інфляції, виходячи з цих не достовірних та протилежних доказів, а інших належних та достовірних доказів, які б підтверджували обєми тепла, правильність розрахунків і відповідно обґрунтованість заявлених до стягнення грошових коштів позивач, у порушення приписів ст.ст. 33 і 34 ГПК України не надав ,що фактично є підставою для відмови в задоволенні позову про стягнення визначеної в ньому суми боргу в звязку з недоведеністю цих позовних вимог, і відповідно заявлених похідних вимог про стягнення 3% річних та втрат від інфляції.

Однак враховуючи наданий відповідачем суду апеляційної інстанції письмовий розрахунок, у якому він визнає наявність в нього заборгованості за спірний опалюваний період у розмірі 4638,77 грн. та визнання представниками відповідача (скаржника) цих обставин безпосередньо в усних поясненнях наданих суду апеляційної інстанції в судовому засіданні 16.06.2016р., а згідно приписів ст.35 ГПК України це визнання вказаних обставин може не доказуватись перед судом, то суд доходить висновку, що відповідач дійсно має перед позивачем заборгованість по оплаті за спірний опалюваний період у розмірі 4638,77 грн., строк оплати якої настав, а відтак саме ця заборгованість підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Водночас враховуючи те, що позивач у порушення умов Договору виставляв відповідачу рахунки-фактури з порушенням встановлених строків, що позбавило відповідача можливості своєчасно їх оплачувати, тобто мало місце прострочення кредитора, що заявлені позивачем до стягнення похідні вимоги (3% річних та втрати від інфляції) не підлягають задоволенню.

За таких обставин, апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, рішення місцевого суду зміні, позов частковому задоволенню, а саме в частині стягнення заборгованості в розмірі 4 638,77 грн., а решті частині позову слід відмовити.

Враховуючи часткове задоволення позову та апеляційної скарги понесені сторонами витрати по сплаті судового збору згідно приписів ст.49 ГПК України відшкодовуються їм з іншої сторони пропорційно задоволеним судом вимогам.

Відповідно до п.п. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції чинній на час подачі позовної заяви) судовий збір за подачу позовної заяви майнового характеру справляється у розмірі 2% від ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат.

З урахуванням заяви про зменшення суми позовних вимог, позивач заявив майнову вимогу про стягнення 11 789,38 грн., приймаючи до уваги, що станом на 01.01.2015 р. розмір мінімальної заробітної плати становив (1218 грн.), тому судовий збір за подачу позовної заяви становить 1 827,00 грн., оскільки зазначена сума судового збору є мінімальною, яку позивач мав сплатити за подачу позову.

З урахуванням, викладеного суд апеляційної інстанції зазначає, що під час прийняття місцевим господарським судом свого рішення, суд припустився помилки під час здійснення розподілу суми судового збору за розгляд позовної заяви, здійснивши стягнення з відповідача на користь позивача 1 520,25 грн., оскільки як зазначалось вище судовий збір за розгляд позовної заяви з урахуванням заяви про зменшення суми позовних вимог становить 1827,00 грн.

Таким чином, оскільки суд апеляційної інстанції змінює рішення місцевого суду, а саме задовольняє позовні вимоги лише на 39,34 %, то відшкодуванню витрат по сплаті судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції з відповідача на користь позивача підлягає 718,74 грн.

Щодо суми судового збору за подачу апеляційної скарги та її розгляд, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно із п.п. 4 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду апеляційної скарги на рішення суду судовий збір справляється у розмірі 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Тобто судовий збір за подачу апеляційної скарги скаржник повинен був сплати 2009,70 грн., власно який він і сплатив.

Приймаючи до уваги, що в апеляційній скарзі скаржник просив суд рішення скасувати повністю, проте вимоги викладені в апеляційній скарзі задовольняються судом частково, а тому стягненню з позивача на користь відповідача підлягають витрати по сплаті судового збору в сумі 1219,08 грн.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 99, 101-105 ГПК України Одеський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1) Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю науково виробничого підприємства Техмет- задовольнити частково.

2) Рішення Господарського суду Миколаївської області від 21.03.2016 по справі 915/505/15 змінити, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції:

«Позов Обласного комунального підприємства Миколаївоблтеплоенерго- задовольнити частково.

Стягнути Товариства з обмеженою відповідальністю науково виробничого підприємства Техмет на користь Обласного комунального підприємства Миколаївоблтеплоенерго Техмет 4 638 грн. 77 коп. (чотири тисячі шістсот тридцять вісім грн. 77 коп.) - заборгованості по оплаті за поставлене тепло за період 01.03.2012по 31.03.2013 за Договором № 4012 на постачання теплової енергії від 01.10.2004.

В решті позову (у стягненні решти боргу, 3% річних і втрат від інфляції) - відмовити.

Стягнути Товариства з обмеженою відповідальністю науково виробничого підприємства Техмет на користь Обласного комунального підприємства Миколаївоблтеплоенерго 718 грн. 74 коп. (сімсот вісімнадцять грн. 74 коп.) часткове відшкодування понесених витрат по сплаті судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції».

3) Стягнути з Обласного комунального підприємства Миколаївоблтеплоенерго на користь Товариства з обмеженою відповідальністю науково виробничого підприємства Техмет 1219 (одна тисяча двісті девятнадцять грн. 08 коп.) грн. 08 коп. часткове відшкодування понесених витрат по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги.

4) Зобовязати Господарський суд Миколаївської області видати накази відповідно до резолютивної частини цієї постанови зі зазначенням у них всіх необхідних реквізитів сторін.

Постанова, згідно ст. 105 ГПК України, набуває законної сили з дня її оголошення і може бути оскаржена у двадцятиденний строк у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя: М.А. Мирошниченко

Судді: Т.А. Величко

ОСОБА_3