УХВАЛА

09.06.2016Справа № 910/10570/16

Суддя Привалов А.І., розглянувши

заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Євро-опт"

про вжиття запобіжних заходів

Представники сторін:

від заявника: не з'явився

від відповідача: не з'явився

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва надійшла заява фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про вжиття запобіжних заходів та забезпечення позову шляхом накладення арешту на кошти та майно, що належать ТОВ "Компанія Євро-опт".

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 передано на розгляд судді Привалову А.І.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.06.2016р. заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про вжиття запобіжних заходів прийнято до розгляду та призначено розгляд заяви на 09.06.2016р.

У судове засідання 09.06.2016р. представники заявника та відповідача не з'явились, про причини неявки суд не повідомили.

Розглянувши заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про вжиття запобіжних заходів, суд дійшов висновку, що остання задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

В обґрунтування розглядуваної заяви фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 зазначено, що за результатами виконання умов договору №12.04.16-1 від 12.04.2016 про організацію міжнародних перевезень вантажів товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія Євро-опт" має заборгованість перед фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 у загальному розмірі 126215, 54 грн., на неодноразові звернення щодо погашення вказаної заборгованості, товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія Євро-опт" не реагує. При цьому, заявник вказує про те, що боржник за фактичним місцем реєстрації не знаходиться, на контактні номери телефону не відповідає.

З огляду на викладене, обставинами, які можуть призвести до невиконання у подальшому судового рішення, на думку заявника є: відсутність жодного факту виконання товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія Євро-опт" грошових зобов'язань перед перевізниками, відсутність боржника за місцем реєстрації, ймовірна фальсифікація місцезнаходження, відключення усіх номерів телефонів, відсутність реагування на електронні звернення, на підставі чого просить накласти арешт на грошові кошти/, що знаходяться на розрахунковому рахунку товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Євро-опт": р/р 74 в АТ «Райффайзен Банк Аваль», МФО 380805 та інших розрахункових рахунках боржника.

Відповідно до статті 43-1 Господарського процесуального кодексу України, особа, яка має підстави побоюватись, що подача потрібних для неї доказів стане згодом неможливою або утрудненою, а також підстави вважати, що її права порушені або існує реальна загроза їх порушення, має право звернутися до господарського суду з заявою про вжиття запобіжних заходів до подання позову.

Згідно зі статтею 43-2 Господарського процесуального кодексу України, запобіжні заходи включають: витребування доказів; огляд приміщень, в яких відбуваються дії, пов'язані з порушенням прав; накладення арешту на майно, що належить особі, щодо якої вжито запобіжні заходи, і знаходиться в неї або в інших осіб.

Таким чином, запобіжні заходи забезпечують вимогу, яка ще не оформлена у вигляді позову, та надають додаткову гарантію збереження доказів чи запобігання порушення права. При цьому, заявник має подати докази, достатні для впевненості в тому, що його право порушується або невідворотно буде порушено.

Як передбачено частиною 3 статті 43-3 Господарського процесуального кодексу України, після подання заявником позовної заяви, запобіжні заходи діють як заходи забезпечення позову, тобто застосовуються як гарантія реального виконання рішення суду та задоволення законних вимог позивача.

Наведене передбачає наявність зв'язку між конкретним видом запобіжних заходів і предметом відповідної позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову.

Крім того, заява про вжиття запобіжних заходів у вигляді накладення арешту на рухоме та нерухоме майно, що належить особі, щодо якої просять вжити запобіжні заходи, і знаходиться в неї або в інших осіб, має містити посилання на яке саме майно слід накласти арешт, кому воно належить і на яких правових підставах, у кого і за якою адресою воно знаходиться.

Накладення арешту на майно, що належить особі, щодо якої вжито запобіжних заходів, і знаходиться в неї або в інших осіб, призначене забезпечити відновлення порушеного права під час виконання рішення суду.

Арешт може бути накладений на будь-яке майно, зокрема й те, яке не пов'язане із тим порушенням права або загрозою порушення, яке зазначено в заяві. Тобто, законодавець не обмежує кола речей, на які може бути накладено арешт. Накладання арешту на грошові кошти як запобіжний захід не допускається. Аналогічну позицію наведено у постанові від 10.03.2015р. Вищого господарського суду України по справі № 910/26393/14.

Разом з тим, у вирішенні питання про вжиття запобіжних заходів господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх застосування з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника; забезпечення збалансованості інтересів заявника і особи, щодо якої просять вчинити запобіжні заходи; наявності зв'язку між конкретним видом запобіжних заходів і можливим предметом позовної вимоги, яку заявник повинен подати у строк, встановлений частиною третьою статті 43-3 Господарського процесуального кодексу України; імовірності настання обставин, зазначених у статті 43-1 Господарського процесуального кодексу України; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів третіх осіб (пункт 15 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №12 від 17.10.2012. "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності").

З огляду на позицію Вищого господарського суду України, викладену у пункті 9 Інформаційного листа "Про деякі питання практики вжиття запобіжних заходів" № 01-8/251 від 20.04.2007, вирішуючи питання про вжиття запобіжних заходів господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх застосування з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника; наявності зв'язку між конкретним видом запобіжних заходів і предметом відповідної позовної вимоги, яку заявник повинен подати у строк, встановлений частиною третьою статті 43-3 Господарського процесуального кодексу України; імовірності настання обставин, зазначених у статті 43-1 Господарського процесуального кодексу України; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Розглянувши документи надані в обґрунтування заяви, суд дійшов висновку про невиконання заявником вимог ст.ст. 4-3, 33, 34 Господарського процесуального кодексу України стосовно доведення обов'язкових умов для вжиття запобіжних заходів.

Суд звертає увагу, що заявник повинен обґрунтувати підстави для вжиття запобіжних заходів поданням відповідних доказів з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 Господарського процесуального кодексу України.

Статтями 33, 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Саме лише посилання заявника на те, що невжиття запобіжних заходів може призвести до порушення його прав і охоронюваних законом інтересів, без обґрунтування підстав для вжиття таких запобіжних заходів з посиланням на відповідні докази та без обґрунтування необхідності термінового вжиття запобіжних заходів (необхідність вирішення цього питання до пред'явлення позову) не може бути підставою для винесення ухвали про накладення запобіжних заходів.

Отже, підстави, викладені заявником в заяві про вжиття запобіжних заходів, не є підставами в розумінні ст. 43-1 Господарського процесуального кодексу України, оскільки не доводять наявність фактичних обставин, які б обґрунтовували необхідність вжиття запобіжних заходів.

З огляду на викладене вище в сукупності, суд встановив, що заявником не надано доказів порушення його прав чи існування загрози їх порушення, а також не підтверджено належними та допустимими доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування запобіжного заходу, враховуючи, та вжиття запобіжних заходів шляхом накладення арешту на грошові кошти нормам господарського процесуального законодавства не передбачено, відтак, заява фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про вжиття запобіжних заходів задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись статтями 43-1, 43-2, 43-3, 43-4, 86 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про вжиття запобіжних заходів відмовити.

Суддя А.І. Привалов