КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" червня 2016 р. Справа№ 910/25489/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Дідиченко М.А.

при секретарі Місюк О.П.

за участю представників:

від позивача - не з`явився

від відповідача - Щелков П.С.

від третьої особи - 1 ОСОБА_3, ОСОБА_4

від третьої особи - 2 не з`явився

від третьої особи - 3 не з`явився

від третьої особи - 4 не з`явився

розглянувши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_5 на рішення Господарського суду м. Києва від 21.04.2016 (Суддя Нечай О.В.)

за позовом ОСОБА_5

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Камілла"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_6

ОСОБА_7

ОСОБА_8

Головне управління юстиції в особі Відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Голосіївського району

про визнання недійсним рішень, визнання недійсними редакцій статуту та скасування реєстраційних дій,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_5 звернувся до Господарського суду міста Києва із позовом до ТОВ "Торговий дім "Камілла" про визнання недійсним рішення загальних зборів.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 21.04.2016 в задоволені позову відмовлено повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що рішення постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 21.04.2016, та прийняти нове рішення яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Відповідно до протоколу про автоматизований розподіл судової справи, апеляційна скарга була передана для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Шапран В.В., судді Пономаренко Є.Ю., Дідиченко М.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.05.2016 апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 30.06.2016.

Через відділ документального забезпечення до суду від представника третьої особи - 1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а тому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

В судові засідання з`явились представники відповідача та третьої особи - 1 та надали усні пояснення стосовно предмету спору.

Представник апелянта, третьої особи 2, 3, 4 в судове засідання не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином, що підтверджується зворотними повідомленнями та витягом з офіційного сайту УДППЗ «Укрпошта».

Від представника апелянта до суду 29.06.2016 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю в іншому процесі та неможливістю явки в призначене судове засідання.

Колегія суддів, вивчивши доводи даного клопотання, заслухавши думку представників з`явившихся сторін, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання, зважаючи на наступне.

У п. 3.9.2. Постанови Пленум Вищого господарського суду України, від 26.12.2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» зазначено, що господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Як вбачається із наявних матеріалів справи, позивач, в процесі розгляду поданого позову судами першої, апеляційної та касаційними інстанціями, мав різних представників.

Зокрема в матеріалах справи наявна довіреність від 28.09.2015, видана ОСОБА_5 на уповноваження 7 осіб для представлення його інтересів в тому числі і зокрема в судах України.

Вказана довіреність посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та видана строком на 3 роки, тобто до 28.09.2018.

Зазначене клопотання про відкладення розгляду справи було подано іншим представником позивача (ОСОБА_9.), на ім`я якого видавалась інша довіреність, в той же час позивачем не було надано суду доказів скасування довіреності від 28.09.2015 та доказів того, що на даний час вказані в довіреності представники, не мають права представляти інтереси позивача в даному судовому засіданні.

Отже, зважаючи на те що представники апелянта та третіх осіб 2,3,4. були належним чином повідомлені про дату та час розгляду апеляційної скарги, ними не було подано суду доказів неможливості явки в призначені судові засідання інших представників, вони не були позбавлений можливості, у випадку неявки в судове засідання та при наявності необхідності, подати письмові додаткові пояснення по суті спору чи подати відзив на апеляційну скаргу, те, що наявні матеріали справи достатні для прийняття повного, всебічного та обґрунтованого рішення, а неявка вказаних представників сторін не перешкоджає вирішенню справи по суті, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності зазначених представників апелянта та третіх осіб 2,3,4.

Апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників відповідача та третьої особи -1, дослідивши наявні матеріали справи, встановив наступне.

10.04.2007 утворено ТОВ "Торговий дім "Камілла" зі статутним фондом 1000000 грн, про що учасниками Товариства прийнято рішення, оформлене протоколом № 1.

Відповідно до вказаного протоколу учасниками ТОВ "Торговий дім "Камілла" є: ОСОБА_5 - з часткою в 400000 грн, що дорівнює 40% статутного капіталу; ОСОБА_6 - з часткою в 400000 грн, що дорівнює 40% статутного капіталу; ОСОБА_7 - з часткою в 100000 грн, що дорівнює 10% статутного капіталу; ОСОБА_8 - з часткою в 100000 грн, що дорівнює 10% статутного капіталу.

15.05.2007 проведено державну реєстрацію відповідача, про що зроблено реєстраційний запис № 0019860.

Позивач, звертаючись із позовом до суду про визнання недійсними рішення загальних зборів ТОВ "Торговий дім "Камілла" про збільшення статутного фонду товариства до 10000000 грн оформлених протоколом № 17-01/2008 від 17.01.2008, рішення загальних зборів про збільшення статутного фонду товариства до 20000000 грн оформлених протоколом № 19-09/2008 від 19.09.2008, рішення загальних зборів про вихід учасника товариства та перерозподіл часток товариства оформлених протоколом № 02-12/2014 від 17.12.2014; скасування реєстраційних дій державним реєстратором; визнання недійсним редакцій статуту відповідача, затверджених рішеннями зборів, оформлених протоколами від 17.01.2008, 19.09.2008, 17.12.2014, мотивує свої вимоги тим, що незаконними діями учасників товариства, що виразилися у прийняті вказаних вище рішень, порушено його права як учасника товариства.

Відповідач позовні вимоги визнав та погодився із доводами позивача. викладеними як в позовній заяві так і в апеляційній скарзі.

Третя особа -1 проти заявлених вимог заперечила, та зазначила про те, що діями учасників товариства, зокрема третьою особою ОСОБА_6 не були жодним чином порушені права позивача і прийняті рішення на загальних зборах не погіршують його становища та не зачіпають його корпоративних інтересів.

Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі ст.1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Відповідно до ст.167 Господарського кодексу України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Відповідно до ст. 145 ЦК України, ст. 58 Закону України «Про господарські товариства» вищим органом товариства є загальні збори його учасників. При цьому, вищий орган товариства - загальні збори є волеутворючим органом товариства, який наділений певними повноваженнями за приписами законодавства та умов статутних документів та вправі здійснювати свої цивільні права у межах, наданих йому актами цивільного законодавства.

Як вірно встановлено місцевим судом, рішенням зборів учасників відповідача, оформленим протоколом № 12-09/2007 від 12.09.2007, за рахунок вкладів учасників збільшено статутний капітал відповідача до 3000000 грн. Частки учасників складають: ОСОБА_5 - 1200000 грн, що дорівнює 40% статутного капіталу; ОСОБА_6 - 1 200000 грн, що дорівнює 40% статутного капіталу; ОСОБА_7 - 300000 грн, що дорівнює 10% статутного капіталу; ОСОБА_8 - 300000 грн, що дорівнює 10% статутного капіталу.

Рішенням, оформленим протоколом № 17-1/2008 від 17.01.2008, для забезпечення статутної діяльності відповідача, за рахунок вкладів учасників збільшено статутний капітал відповідача до 10000000 грн. Частки учасників складають: ОСОБА_5 - 4000000 грн, що дорівнює 40% статутного капіталу; ОСОБА_6 - 4000000 грн, що дорівнює 40% статутного капіталу; ОСОБА_7 - 1000000 грн, що дорівнює 10% статутного капіталу; ОСОБА_8 - 1000000 грн, що дорівнює 10% статутного капіталу.

Рішенням, оформленим протоколом № 19-09/2008 від 19.09.2008, для забезпечення статутної діяльності відповідача, за рахунок вкладів учасників збільшено статутний капітал відповідача до 20000000 грн. Частки учасників складають: ОСОБА_5 - 8000000 грн, що дорівнює 40% статутного капіталу; ОСОБА_6 - 8000000 грн, що дорівнює 40% статутного капіталу; ОСОБА_7 - 2000000 грн, що дорівнює 10% статутного капіталу; ОСОБА_8 - 2000000 грн, що дорівнює 10% статутного капіталу.

13.09.2007, 31.01.2008 та 23.09.2008 проведено державну реєстрацію змін до статуту відповідача з підстав збільшення статутного капіталу відповідача, про що зроблено відповідні реєстраційні записи № 1019860, № 2019860 та № 3019860, а також затверджено нові редакції статуту відповідача.

Рішенням зборів учасників відповідача, оформленим протоколом № 02-12/2014 від 17.12.2014, задоволено заяву ОСОБА_6 (третьої особи - 1) про вихід зі складу учасників відповідача та передачу належної йому частки у статутному капіталі відповідача в розмірі 8000000 грн., що становить 40% від загального розміру статутного капіталу, ОСОБА_5. Інші учасники не скористались своїм переважним правом на придбання частки учасника, що виходить. Перерозподілено частки у статутному капіталі відповідача наступним чином: ОСОБА_5 у розмірі 16000000 грн, що становить 80% статутного капіталу, ОСОБА_7 - 2000000 грн, що становить - 10%, ОСОБА_8 - 2000000 грн, що становить 10% статутного капіталу.

14.01.2015 проведено державну реєстрацію змін до статуту відповідача, що пов'язано зі зміною складу учасників відповідача, про що зроблено реєстраційний запис № 3019860 та затверджено нову редакцію статуту.

Згідно із ст. 59 ЦК України визначено, що до компетенції зборів товариства з обмеженою відповідальністю крім питань, зазначених у пунктах "а", "б", "г - ж", "и - й" статті 41 цього Закону, належить, зокрема, встановлення розміру, форми і порядку внесення учасниками додаткових вкладів.

Відповідно до частин 1, 6 статті 144 Цивільного кодексу України статутний капітал товариства з обмеженою відповідальністю складається із вкладів його учасників. Розмір статутного капіталу дорівнює сумі вартості таких вкладів. Збільшення статутного капіталу товариства з обмеженою відповідальністю допускається після внесення усіма його учасниками вкладів у повному обсязі. Порядок внесення додаткових вкладів встановлюється законом і статутом товариства.

Статтею 87 Господарського кодексу України передбачено, що товариство має право змінювати (збільшувати або зменшувати) розмір статутного капіталу в порядку, встановленому цим Кодексом та законом, прийнятим відповідно до нього. Рішення товариства про зміни розміру статутного капіталу набирає чинності з дня внесення цих змін до державного реєстру.

Пунктами 6.2., 6.3., 6.4. статуту відповідача визначено, що учасники зобов'язані повністю внести свій вклад до статутного фонду. Товариство має право збільшувати розмір статутного фонду. Збільшення статутного фонду може бути здійснено лише після повного внесення всіма учасниками своїх вкладів.

Як встановлено місцевим судом та підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими виписками, на момент прийняття рішень зборами ТОВ "Торговий дім "Камілла", оформлених протоколами від 17.01.2008 та 19.09.2008, учасниками не в повному обсязі було внесено вклади до статутного капіталу відповідача.

В свою чергу, як визначено чинними нормами законодавства України в галузі корпоративного права, збільшення статутного капіталу вже існуючого товариства шляхом внесення додаткових вкладів учасниками є їх правом, яке реалізується шляхом прийняття відповідного рішення зборами товариства, які вправі самостійно визначати розмір, форму, порядок та строки внесення учасниками додаткових вкладів.

Згідно з частиною 4 статті 144 Цивільного кодексу України якщо після закінчення другого чи кожного наступного фінансового року вартість чистих активів товариства з обмеженою відповідальністю виявиться меншою від статутного капіталу, товариство зобов'язане оголосити про зменшення свого статутного капіталу і зареєструвати відповідні зміни до статуту в установленому порядку, якщо учасники не прийняли рішення про внесення додаткових вкладів.

В матеріалах справи наявна банківська виписка по особовому рахунку відповідача, з якої вбачається, що третьою особою - 1 17.12.2014 було внесено в статутний фонд відповідача 2611560 грн.

В подальшому, 17.12.2014 третій особі - 1 було видано свідоцтво ТОВ "Торговий дім "Камілла", з якого вбачається, що ОСОБА_6 свої зобов'язання перед ТОВ "Торговий дім "Камілла" щодо належної йому частки виконав у повному обсязі.

Зазначене свідоцтво видано третій особі - 1 за підписом директора та головного бухгалтера відповідача.

Згідно з частинами 1, 4 статті 53 вказаного Закону учасник товариства з обмеженою відповідальністю має право продати чи іншим чином відступити свою частку (її частину) у статутному капіталі одному або кільком учасникам цього товариства. Частка учасника товариства з обмеженою відповідальністю може бути відчужена до повної її сплати лише в тій частині, в якій її уже сплачено.

Відповідно до ч. 1 ст. 148 ЦК України учасник товариства з обмеженою відповідальністю має право вийти з товариства, повідомивши товариство про свій вихід не пізніше ніж за три місяці до виходу, якщо інший строк не встановлений статутом.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 88 ГК України учасники господарського товариства мають право вийти в передбаченому установчими документами порядку зі складу товариства.

У відповідності до ст. 10 Закону України "Про господарські товариства" учасники товариства мають право вийти в установленому порядку з товариства.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

17.12.2014 між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 був укладений договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Камілла".

Відповідно до умов договору ОСОБА_6 передав належну йому частку у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Камілла" у розмірі 40 %, а ОСОБА_5 прийняв вищевказану частку у власність, та сплачує за неї грошову суму в розмірі, в порядку та на умовах, викладених у договорі.

Вказаний договір є чинним, у встановленому законом порядку недійсним не визнавався.

Вихід учасника з товариства є формою реалізації передбаченого законом права учасника на припинення корпоративних відносин шляхом виходу з товариства.

Такий вихід з товариства учасника розглядається як підстава для припинення правовідносин між учасником і товариством, наслідком якого є виділення частки, зміна складу учасників, внесення змін до установчих документів, тощо.

Невнесення змін до установчих документів, не проведення державної реєстрації відповідних змін не може вплинути на волевиявлення учасника, позбавити або обмежити учасника можливості вільно розпорядися своїми корпоративними права, зокрема вийти товариства, що також не свідчить про те, що учасник, який вибув в установленому порядку з товариства, автоматично повертається в число учасників.

Отже, зважаючи на те, що договір купівлі-продажу на даний час є чинним, третя особа ОСОБА_6 не оспорює його укладання та підписання, не виявляє бажання повернути собі передану частку у статутному капіталі товариства, позовна вимога ОСОБА_5 стосовно визнання недійсним рішення загальних зборів про вихід учасника товариства та перерозподіл часток, оформлених протоколом № 02-12/2014 від 17.2014 порушує в першу чергу права ОСОБА_6 щодо його волевиявлення та прямо суперечить нормам чинного законодавства щодо порядку виходу учасника зі складу учасників відповідача.

Стосовно інших позовних вимог позивача, колегія суддів зазгначає наступне.

Згідно з п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №13 "Про практику розгляду судами корпоративних спорів", при розгляді справ судам слід враховувати, що не всі порушення законодавства, допущені під час скликання та проведення загальних зборів господарського товариства, є підставою для визнання недійсними прийнятих на них рішень.

Безумовною підставою для визнання недійсними рішень загальних зборів у зв'язку з прямою вказівкою закону є:

- прийняття загальними зборами рішення за відсутності кворуму для проведення загальних зборів чи прийняття рішення (статті 41, 42, 59, 60 Закону про господарські товариства);

- прийняття загальними зборами рішень з питань, не включених до порядку денного загальних зборів товариства (частина четверта статті 43 Закону про господарські товариства);

- прийняття загальними зборами рішення про зміну статутного капіталу товариства, якщо не дотримано процедури надання акціонерам (учасникам) відповідної інформації (статті 40, 45 Закону про господарські товариства).

Судам необхідно враховувати, що рішення загальних зборів учасників (акціонерів) та інших органів господарського товариства є актами, оскільки ці рішення зумовлюють настання правових наслідків, спрямованих на регулювання господарських відносин, і мають обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

У зв'язку з цим підставами для визнання недійсними рішень загальних зборів акціонерів (учасників) господарського товариства можуть бути:

- порушення вимог закону та/або установчих документів під час скликання та проведення загальних зборів товариства;

- позбавлення акціонера (учасника) товариства можливості взяти участь у загальних зборах;

- порушення прав чи законних інтересів акціонера (учасника) товариства рішенням загальних зборів.

Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №13 "Про практику розгляду судами корпоративних спорів", суди мають враховувати, що для визнання недійсним рішення загальних зборів товариства необхідно встановити факт порушення цим рішенням прав та законних інтересів учасника (акціонера) товариства. Якщо за результатами розгляду справи факт такого порушення не встановлено, господарський суд не має підстав для задоволення позову. Право на звернення до суду з позовом про визнання недійсними рішень органів управління товариства мають лише ті його акціонери (учасники), які були акціонерами (учасниками) на дату прийняття рішення, що оскаржується. Вимоги акціонера (учасника) товариства про визнання недійсним рішення органу управління товариства не підлягають задоволенню, якщо на момент його прийняття позивач ще не набув права власності на акції чи частку в статутному капіталі товариства, оскільки його корпоративні права не могли бути порушеними.

Згідно із п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 13 "Про практику розгляду судами корпоративних спорів" рішення загальних зборів господарського товариства можуть бути визнаними недійсними в судовому порядку у випадку недотримання процедури їх скликання, встановленої статтями 43, 61 Закону України "Про господарські товариства".

Права учасника (акціонера) товариства можуть бути визнані порушеними внаслідок недотримання вимог закону про скликання і проведення загальних зборів, якщо він не зміг взяти участь у загальних зборах, належним чином підготуватися до розгляду питань порядку денного, зареєструватися для участі у загальних зборах, тощо.

При розгляді позовних вимог, необхідно виходити з того, що при вирішенні питання про недійсність рішень загальних зборів у зв'язку з іншими порушеннями допущеними під час скликання та проведення загальних зборів, господарський суд повинен оцінити наскільки ці порушення могли вплинути на прийняття загальними зборами відповідного рішення. Водночас, згідно зі ст. ст. 41, 60 Закону України "Про господарські товариства" загальні збори визнаються правомочними, якщо в них беруть участь акціонери (учасники), що мають відповідно до статуту товариства більш як 60% голосів. У зв'язку з цим положення установчих документів товариства, які встановлюють інші правила щодо визначення кворуму, є такими, що суперечать закону і не підлягають застосуванню. Відсутність кворуму на загальних зборах є безумовною підставою для визнання в судовому порядку прийнятих загальними зборами рішень недійсними.

У пункті 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 № 13 "Про практику розгляду судами корпоративних спорів" зазначено, що суди мають враховувати, що для визнання недійсним рішення загальних зборів товариства необхідно встановити факт порушення цим рішенням прав та законних інтересів учасника (акціонера) товариства.

Закон виходить з презумпції легітимності рішень органів управління юридичної особи, тобто зазначені рішення вважаються такими, що відповідають закону, якщо судом не буде встановлено інше.

Крім того, для визнання недійсним рішення загальних зборів товариства необхідно встановити факт порушення цим рішенням прав та законних інтересів учасника (акціонера) товариства. Якщо за результатами розгляду справи факт такого порушення не встановлено, господарський суд не має підстав для задоволення позову.

Відповідно до статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Позивачем по справі ані суду першої, ані суду апеляційної інстанції належними та допустимим доказами не доведений факт порушення його прав та інтересів як учасника товариства прийнятими рішенням на загальних зборах 17.01.2008, 19.09.2008, якими було збільшено статутний капітал товариства, урахуванням наявного діючого договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі товариства.

Крім того, позивачем не було викладено належних доводів того, яким чином задоволення позовних вимог вплине на його права та обов`язки як учасника ТОВ "Торговий дім "Камілла".

Стосовно зауваження апелянта, що при прийняті оспорюваних рішень загальних зборів товариства його учасниками були порушені норми ст. 144 ЦК України, ст. 87 ГК України, колегія суддів зазначає, що хоча вказаними нормами й передбачено певний порядок збільшення статутного капіталу товариства, в той же час тими ж нормами законодавства чи будь-якими іншими не визначено порядку та межі відповідальності у разі не дотримання процедури стосовно такого питання, а також не визначено, яким чином порушення порядку збільшення статутного капіталу негативно впливає на права та інтереси вкладників товариства, якщо при цьому були дотримані всі інші вимоги законодавства щодо скликання та проведення загальних зборів товариства.

До того ж, як зазначалось вище, не будь-які порушення норм чинного законодавства України є підставами для визнання недійсними рішень загальних зборів, та в будь-якому разі необхідно оцінювати наскільки ці порушення могли вплинути на прийняття загальними зборами відповідного рішення.

Зважаючи на все викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що з огляду на наведене не вбачається, які саме права позивача були порушені спірними рішенням загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Камілла", оформлених протоколами № 17-01/2008 від 17.01.2008, № 19-09/2008 від 19.09.2008, а тому вимоги про визнання недійсним рішень загальних зборів, оформлених вказаними протоколами правомірно не були задоволені місцевим судом.

Враховуючи те, що вимоги про визнання недійсними редакцій статуту та скасування реєстраційних дій є похідними вимогами від вимог про визнання недійсними рішень загальних зборів учасників відповідача, вони також обґрунтовано не були задоволені Господарським судом міста Києва.

Згідно зі статтею 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Враховуючи все вище викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно, всебічно і об'єктивно з`ясовано обставини справи, винесено рішення у відповідності до норм матеріального і процесуального права, з повним з`ясування обставин, що мають значення для справи, правомірно відмовлено в задоволені позовних вимог ОСОБА_5, а тому апеляційна скарга ОСОБА_5 не підлягають задоволенню.

Зважаючи на те, що колегією суддів апеляційна скарга ОСОБА_5 залишається без задоволення, судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 21.04.2016 у справі № 910/25489/15- без змін.

Матеріали справи № 910/25489/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді Є.Ю. Пономаренко

М.А. Дідиченко