КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" червня 2016 р. Справа№ 911/713/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Рябухи В.І.

суддів: Калатай Н.Ф.

Ропій Л.М.

представників:

від позивача Мілованов А.В., дов. від 01.02.2016 б/н,

від відповідача Борисенко А.М., дов. від 30.06.2014 №307,

розглянувши апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Біріт-Надія»

на рішення Господарського суду Київської області від 07.04.2016 (підписане 21.04.2016)

у справі №911/713/16 (суддя Рябцева О.О.)

за позовом Дочірнього підприємства «Біріт-Надія»

до Приватної науково-дослідної та комерційно-консультативної фірми «Конкорд-Гей»

про визнання недійсним договору з додатковими угодами до нього

ВСТАНОВИВ:

Дочірнє підприємство «Біріт-Надія» (далі - ДП «Біріт-Надія», або позивач) звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Приватної науково-дослідної та комерційно-консультативної фірми «Конкорд-Гей» (далі - ПНДККФ «Конкорд-Гей», або відповідач) про визнання договору купівлі-продажу техніки від 18.04.2012 №224Т-2012 з додатковими угодами від 29.08.2012 №1, від 13.02.2014 №2 та від 24.06.2014 №3 недійсним.

Рішенням Господарського суду Київської області від 07.04.2016 у справі №911/713/16 у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий господарський суд виходив з того, що у п.3.2 договору купівлі-продажу техніки від 18.04.2012 №224Т-2012 сторони визначили ціну договору у гривні, а відтак дотримали вимоги ст. 524 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Суд першої інстанції вказував на те, що чинне законодавство України не містить заборони визначення ціни договору в іноземній валюті, проте містить застереження, відповідно до якого оплата за договором має проводитись виключно в національній валюті України за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу.

Посилання позивача як на підставу недійсності правочину на ст.ст.203, 230 ЦК України господарський суд визнав необґрунтованими оскільки, не встановлено наявності підстав, з якими позивач пов'язує визнання договору недійсним.

Не погодившись з вказаним рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить рішення Господарського суду Київської області від 07.04.2016 скасувати та прийняти нове, яким у задоволені позову відмовити. Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване рішення, неповно з'ясував обставин, що мають значення для справи.

За твердженнями ДП «Біріт-Надія», сторони встановили, що станом на 24.06.2014 у покупця існує заборгованість за договором перед продавцем в гривні еквівалентна 150 361,95 євро. Тобто немає жодного посилання, яка сума заборгованості в національній валюті встановлена між сторонами.

Скаржник також зазначає, що господарським судом в мотивувальній частині рішення не розглянуто питання спливу позовної давності, на яке посилався відповідач.

При цьому, за твердженнями апелянта, суд не звернув уваги на неодноразові посилання позивача, що він до кінця 2015 не знав про існування додаткової угоди від 24.04.2014. Навіть при візуальному огляді можливо з'ясувати, що підписи ОСОБА_4 на додатковій угоді від 24.06.2014 №3, довіреності, яка видана Мілованову А.В. на представлення інтересів підприємства, та на копіях паспорта ОСОБА_4 значно різняться.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.05.2016 прийнято апеляційну скаргу та порушено апеляційне провадження у справі №911/713/16, розгляд справи призначено на 07.04.2016. Дану ухвалу надіслано відповідно до вимог Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.02.2013 №28.

Доказом належного повідомлення сторін про час і місце розгляду скарги є повідомлення про вручення поштового відправлення (ухвали суду від 23.05.2016) - 25.05.2016 (відповідачу), - 26.05.2016, 31.05.2016 (позивачу та його представнику), які долучені до матеріалів справи.

22.06.2016 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

У судовому засіданні 22.06.2016 представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення Господарського суду Київської області від 07.04.2016 скасувати та постановити нове, яким позов задовольнити.

Представник відповідача заперечив доводи апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Згідно зі ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 18.04.2012 між Дочірнім підприємством «Біріт-Надія» (покупець) та Науково-дослідною та комерційно-консультативною фірмою «Конкорд-Гей» (продавець) укладено договір купівлі-продажу техніки №224Т-2012, за умовами якого продавець зобов'язується передати у власність покупця наступну техніку: Трактор КСЕРІОН 3800 TRAC, новий, виробництва фірми КЛААС (ФРН) в кількості одна шт. (далі - техніка), за ціною, в порядку та строки, передбачені цим договором.

Пунктом 3.1 договору передбачено, що ціна на техніку є договірною, встановлюється за згодою сторін і визначається розрахунковим шляхом з урахуванням п. 3.3, виходячи із базової ціни техніки, визначеної на день підписання цього договору в специфікації (додаток №1).

Згідно з п.3.2 загальна сума договору складає 189 900,00 євро, що еквівалентно 2 005 344,00 грн, у тому числі ПДВ 334 224,00 грн, виходячи з курсу продажу євро на МБВБ на дату, що передує даті укладення цього договору - 10,56 грн за 1 євро.

Загальна сума, яка підлягає оплаті за техніку, еквівалентна 189 900,00 євро, і у разі зміни середнього курсу продажу євро на МБВБ визначається розрахунковим шляхом без додаткового узгодження сторін. Крім того здійснюються платежі за відстрочку оплати в розмірі 1,2%, виходячи із розрахунку за повний місяць (0,04% за день) від заборгованості по договору, яка залишилася неоплаченою на дату кожного платежу, починаючи з 20.04.2012 (п.3.3 договору).

Платежі, передбачені цим договором, здійснюються покупцем у такому порядку і терміни:

- платіж №1: термін платежу - 20.04.2012, сума оплати - 75 750,00 євро;

- платіж №2: термін платежу - 05.09.2012, сума оплати - 114 150,00 євро, кількість днів відстрочки - 139, сума % за відстрочку оплати - 5,56, сума відстрочених платежів - 114 150,00 євро, сума платежу за відстрочку оплати - 6 346,74 євро (п.3.4 договору).

Відповідно до пункту 3.4.1 договору остаточний розрахунок здійснюється покупцем до 05.09.2012 у гривнях з урахуванням п.п.3.3, 3.4 даного договору.

Згідно з п.3.4.2 договору у разі здійснення розрахунку частинами, кожна сплачена сума в гривнях зараховується в оплату в євро за курсом продажу євро на МБВБ на дату, що передує дню оплати відповідно до п. 3.3 договору.

Пунктом 3.5 договору передбачено, що всі розрахунки за цим договором здійснюються в гривнях у безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на поточний рахунок продавця, за курсом продажу євро на МБВБ на дату, що передує дню перерахування (за інформацією Фінанси ЮА htt://www.finance.ua).

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за ним (п.7.5 договору).

19.04.2012 між продавцем та покупцем підписано видаткову накладу №4КГ-000001 та акт приймання-передачі, відповідно до якого ПНДККФ «Конкорд-Гей» передала, без права власності, а ДП «Біріт-Надія» прийняло трактор КСЕРІОН 3800 TRAC, новий в кількості одна одиниця, заводським номером №78101370 в комплектації згідно додатку №1 до договору.

29.08.2012 між продавцем та покупцем укладено додаткову угоду №1 про внесення змін до договору, якою п.3.4 договору викладено в наступній редакції: «Платежі, передбачені цим договором, здійснюються покупцем у такому порядку і терміни:

- платіж №1: термін платежу - 20.04.2012, сума оплати - 75 750,00 євро;

- платіж №2: термін платежу - 01.12.2012, сума оплати - 114 150,00 євро, кількість днів відстрочки - 225, сума % за відстрочку оплати - 9, сума відстрочених платежів - 114 150,00 євро, сума платежу за відстрочку оплати - 10 273,50 євро».

Згідно з п.3.4.1 додаткової угоди від 29.08.2012 №1 остаточний розрахунок здійснюється покупцем до 01.12.2012 у гривнях, з урахуванням п.п.3.3, 3.4 даного договору.

13.02.2014 між продавцем та покупцем укладено додаткову угоду №2 до договору, якою сторони домовились п.3.4 договору викласти в наступній редакції:

«3.4. Платежі, передбачені цим договором, здійснюються покупцем у порядку і терміни:

3.4.1. Попередньо, після підписання сторонами даного договору, але не пізніше 18 лютого 2014, покупець сплачує в гривнях 20% від загальної суми договору, що еквівалентно 37 980,00 євро, в т.ч. ПДВ, з урахуванням п.3.5 договору, та надає необхідні фінансові документи в банківську установу для прийняття рішення по кредитуванню придбання техніки та оперативно реагує на додаткові запити банку.

3.4.2. Покупець передає продавцю гарантійний лист банку про наявність рішення цільового кредитування придбання техніки по даному договору в строк до 04.03.2014.

3.4.3. На протязі 5 робочих днів з дати виконання п.п.3.4.1, 3.4.2 даного договору покупцем, продавець передає покупцю повний пакет документів необхідних для реєстрації відповідної техніки в органах Держтехнагляду та підтвердження права власності на техніку перед банком, для передачі її в заставу.

3.4.4. Покупець, після отримання від продавця вказаного в п.3.4.3 договору пакета документів, здійснює реєстрацію техніки та оформлення договору її застави в порядку забезпечення виконання зобов'язань перед банком та сплачує в гривнях продавцю в строк до 11 березня 2014 залишок від загальної вартості поставленої техніки еквівалентно 151 920,00 євро, з урахуванням п.3.2 та п.п.3.3, 3.5 договору».

24.06.2014 між продавцем та покупцем укладено додаткову угоду №3 до договору, якою сторони в п.1 встановили, що станом на 24.06.2014 у покупця існує заборгованість за договором перед продавцем, в гривні еквівалентно 150 361,95 євро. Гривневий еквівалент 114 048,81 євро - заборгованість за техніку, що була передана покупцю за договором (п.1.1). Гривневий еквівалент 36 313,14 євро - заборгованість, що виникла внаслідок несплати відсотків за відсрочку оплати вартості техніки (п.1.2).

Згідно з п.2 додаткової угоди від 24.06.2014 №3 покупець зобов'язується сплатити продавцю частину заборгованості згідно з п.1.1 цієї додаткової угоди, в розмірі 1 200 000 грн, що еквівалентно 73 755,38 євро, виходячи з курсу 16,27 грн/євро в строк до 05.07.2014 за рахунок кредитних коштів.

Покупець зобов'язується сплатити продавцю решту суми заборгованості згідно з п.1.1 цієї додаткової угоди в гривні еквівалентно 40 293,43 євро за курсом продажу євро на МБВВ на дату, що передує дню оплати (згідно інформації на сайті htt://www.finance.ua) в строк до 01.09.2014 (п.3 додаткової угоди від 24.06.2014 №3).

Частина 1 ст.215 ЦК України передбачає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч.1 ст.203 ЦК України).

Відповідно до ч.4 ст.179 Господарського кодексу України (далі - ГК України) при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі, зокрема, вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Стаття 524 ЦК України визначає, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

За змістом ч.1 ст.189 ГК України ціна є вираженим у грошовій формі еквівалентом одиниці товару (продукції, робіт, послуг, матеріально-технічних ресурсів, майнових та немайнових прав), що підлягає продажу (реалізації), який повинен застосовуватися як тариф, розмір плати, ставки або збору, крім ставок і зборів, що використовуються в системі оподаткування.

Отже, положення чинного законодавства хоч і визначають національну валюті України як єдиний законний засіб на території України, однак не містять заборони на вираження у договору грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни Національним банком України курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Враховуючи те, що умови оспорюваного правочину та додаткових угод до нього узгоджуються з вимогами чинного законодавства, при їх укладенні позивач не заперечував проти їх умов, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що сторонами дотримано вимог ст. 524 ЦК України.

Як на підставу недійсності договору та додаткових угод до нього ДП «Біріт-Надія» посилається на те, що їх було вчинено під впливом обману.

Частина 1 ст.230 ЦК України визначає, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Виходячи зі змісту наведеної норми, правочин визнається вчиненим внаслідок обману у разі навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Виходячи з приписів ЦК України, наявність факту введення в оману представника юридичної особи (сторони правочину) має місце саме у випадку підписання представником правочину під час перебування у стані омани (тобто, представник підписує договір з конкретними умовами, однак при цьому інша сторона відповідно або повідомляє відомості, які не відповідають дійсності, або заперечує наявність обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину, або замовчує обставини, що мають істотне значення для правочину).

Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину (п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 №9).

Проте, колегія суддів відхиляє доводи апелянта та виходить з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б доводили факт обману.

Ще як на одну підставу визнання договору та додаткових угод до нього недійсними апелянт посилається на відсутність повноважень директора ДП «Біріт-Надія» ОСОБА_5 на підписання їх.

Проте, суд апеляційної інстанції вважає такі доводи безпідставними в силу такого.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. У випадках, встановлених законом, юридична особа може набувати цивільних прав та обов'язків і здійснювати їх через своїх учасників. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Відповідно до п.6.1 Статуту ДП «Біріт-Надія» (затверджений зборами учасників від 04.10.2006, протокол №13) керівництво підприємством здійснює:

- Вищий орган управління підприємства - товариство (п.6.1.1);

- Виконавчі функції щодо управління підприємством здійснює директор підприємства (п.6.1.2).

У п.6.3.2 Статуту наведено, що директор підприємства, в порядку встановленому товариством та цим статутом має право, в тому числі, укладати цивільно-правові угоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

З Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, виданого станом на 18.04.2012, вбачається, що інформація про обмеження у керівника (підписанта) ДП «Біріт-Надія» ОСОБА_5 щодо представництва від імені юридичної особи - відсутня.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що на час підписання оспорюваного правочину та додаткових угод до нього директор ДП «Біріт-Надія» ОСОБА_5 діяв в межах наданих йому повноважень.

За змістом ч.ч.3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи, що місцевим господарським судом встановлено самостійні підстави для відмови у задоволенні позову підстав для задоволення клопотання ПНДККФ «Конкорд-Гей» щодо застосування строків позовної давності відсутні.

Стосовно заявленого клопотання позивача про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Біріт-Фортуна», колегія суддів виходить з такого.

Частина 1 ст.27 ГПК України визначає, що треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін.

Оскільки судом не встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Біріт-Фортуна» у зв'язку з прийняттям судового рішення з даної справи буде наділено новими правами чи покладено на нього нові обов'язки, або змінено її наявні права та/або обов'язки, правових підстав для задоволення заявленого клопотання немає.

Місцевим господарським судом правомірно відмовлено у задоволенні клопотання ДП «Біріт-Надія» про призначення експертизи підпису, з огляду на таке.

Обґрунтовуючи заявлене клопотання позивач вказує на те, що при візуальному огляді підписи ОСОБА_4 на додатковій угоді від 24.06.2014 №3, довіреності, яка видана Мілованову А.В., та на копіях паспорта ОСОБА_4 різняться між собою.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 ГПК України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування (п.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики призначення судової експертизи» від 23.03.2012 №4).

Згідно з п.1 Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 №53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 26.12.2012 № 1950/5) (далі - Науково-методичні рекомендації), основним завданням почеркознавчої експертизи є ідентифікація виконавця рукописного тексту, обмежених за обсягом рукописних записів (буквених та цифрових) і підпису.

Враховуючи те, що по-перше, додаткова угода від 24.06.2014 №3 підписана обома сторонами та скріплена печатками як покупця так і продавця, а по-друге, навіть у випадку непідписання представником ДП «Біріт-Надія» оспорюваної угоди, вчинення зазначеним товариством (посадовою особою) дій (отримання ОСОБА_4 довідки від 04.07.2014 №352, яка підтверджує, що 04.07.2014 право власності на рухоме майно перейшло саме до позивача), свідчить про наступне схвалення цього правочину, а тому правові підстави для задоволення заявленого клопотання відсутні.

Виходячи з заявлених позивачем вимог та наведених відповідачем заперечень, з огляду на наявні у справі докази та встановлені судом обставини, доводи апелянта спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, колегія Київського апеляційного господарського суду не вбачає підстав для скасування рішення Господарського суду Київської області від 07.04.2016 у даній справі, оскільки воно відповідає нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Біріт-Надія» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 07.04.2016 у справі №911/713/16 - без змін.

2. Матеріали справи №911/713/16 повернути до Господарського суду Київської області.

Дану постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя В.І. Рябуха

Судді Н.Ф. Калатай

Л.М. Ропій