КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" червня 2016 р. Справа№ 911/149/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Тарасенко К.В.

Тищенко О.В.

секретар Каніковський А.О.

за участю представників:

від позивача: Проскурня Т.В. (представник за довіреністю)

від відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "База Солнєчний Луч"

на рішення господарського суду Київської області

від 28.03.2016 року

у справі № 911/149/16 (суддя Чонгова С.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "База Солнєчний Луч"

до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Солнєчний луч"

про стягнення 90634,80 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "База Солнєчний Луч" звернулося до господарського суду Київської області з позовом до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Солнєчний луч" про стягнення 90634,80 грн., з яких 30000,00 грн. - основна заборгованість зі сплати орендної плати, 43050,00грн - пеня за період з 01.07.2015 по 31.12.2015, 17584,80грн - сума компенсації за ремонт.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на порушення відповідачем зобов'язань за договором оренди земельної ділянки б/н від 11.06.2015 в частині сплати орендної плати. Також позивач вказує на те, що 22.10.2015, у зв'язку з аварією на трансформаторній підстанції, яка знаходиться на земельній ділянці, переданої позивачем відповідачу за договором оренди, витрати понесені позивачем при здійсненні ремонтних робіт підлягають стягненню з відповідача.

У відзиві на позовну заяву, наданому суду першої інстанції, відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, вказуючи на те, що договір оренди землі, на який посилається позивач, як на підставу стягнення заборгованості, не є укладеним та чинним в силу того, що такий договір не пройшов державну реєстрацію, а отже не породжує прав та обов'язків.

28.03.2016 позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог, яка по суті є заявою про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просить суд стягнути з відповідача 75084,80грн, з яких 23000,00грн. - основна заборгованість зі сплати орендної плати, 34500,00 грн. - пеня за період з 01.07.2015 по 31.12.2015та 17584,80 грн. - сума компенсації за ремонт.

Вказана заява була прийнята судом до розгляду.

Рішенням господарського суду Київської області від 28.03.2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Солнєчний луч" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю База Солнєчний Луч" 23000,00 грн. основного боргу, 1627,13 грн. пені, а також 399,49 грн. судових витрат. В задоволенні вимог про стягнення 32872,87 грн. пені та 17584,80 грн. компенсації за ремонт відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "База Солнєчний Луч" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Київської області від 28.03.2016 року у справі №911/149/16 в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення 17584,80 грн. компенсації за ремонт ПЛ-10кВ від ЛР-191 до ТП-366 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в цій частині.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також порушення судом норм процесуального та матеріального права. При цьому скаржник посилається на те, що суд незаконно позбавив позивача права на компенсацію витрат за ремонт ПЛ-10кВ від ЛР-191 до ТП-366, оскільки відповідно до п.5.5 Договору орендар несе всі витрати на утримання та використання майна, зазначеного в п.2.4 Договору, що розташоване на земельній ділянці, крім адміністративної будівлі. Також скаржник зазначає, що ремонтні роботи проводилися у стислі строки, а тому позивач не отримав від відповідача заявки на проведення ремонтних робіт для усунення аварії, проте ремонт відбувався за участю представників відповідача, оскільки доступ до аварійного об'єкту міг бути здійснений тільки через охорону відповідача, ключі від ТПП-366 знаходяться у відповідача.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.04.2016 р. (у складі колегії суддів: головуючий суддя: Іоннікова І.А., судді: Тарасенко К.В., Тищенко О.В.) прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "База Солнєчний Луч" на рішення господарського суду Київської області від 28.03.2016 року у справі №911/149/16 до провадження; розгляд апеляційної скарги призначено на 31.05.2016 р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 31.05.2016 р. (у складі колегії суддів: головуючий суддя: Іоннікова І.А., судді: Тарасенко К.В., Тищенко О.В.) розгляд справи відкладено на 15.06.2016 р.

14.06.2016 р. через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, в зв'язку з неможливістю забезпечити явку представника у судове засідання, посилаючись на перебування представників в інших судових засіданнях.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із п.3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18 від 26.12.2011р., у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому, господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Перебування представників відповідача в інших судових засіданнях не може бути належною підставою для відкладення розгляду справи, враховуючи, що відповідач не був позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами.

Отже, суд апеляційної інстанції відхиляє клопотання відповідача про відкладення розгляду справи та вважає можливим розглядати справу у відсутність представника відповідача.

Представник позивача у судове засідання з'явився та надав пояснення по суті спору.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

11.06.2015 р. між ТОВ "База Солнєчний Луч" (далі - орендодавець) та ОСББ "Солнєчний луч" (далі - орендар) укладено договір оренди земельної ділянки (далі - договір), за умовами якого орендодавець за актом приймання-передачі передає, а орендар приймає в оренду (строкове платне користування) земельну ділянку (далі - об'єкт оренди або земельна ділянка), визначену вказаним договором для обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд.

Відповідно до п. 2.1 договору, об'єктом оренди є земельна ділянка, на якій розташовані будівлі та інженерні споруди та має наступні характеристики: місце розташування - Київська обл., смт. Козин, вул. Берегова, буд. 11; розмір - 2,4142 га; цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; кадастровий номер - ;05;060;0061.

Строк оренди складає з 11.06.2015 по 31.12.2015 (п. 3.1 договору).

Згідно п. 4.1 договору, орендна плата за користування об'єктом оренди становить 15000,00 грн. в місяць та сплачується орендарем у грошовій формі та зміні не підлягає.

Відповідно до п. 4.4 договору, орендна плата вноситься орендарем за базовий податковий (звітний) період, який дорівнює календарному місяцю, щомісячно до 10 числа поточного місяця на рахунок орендодавця. Орендна плата починає сплачуватись орендарем з дати підписання акту приймання-передавання земельної ділянки сторонами, не зважаючи на державну реєстрацію договору.

В пункті 6.2 договору сторонами погоджено, що орендар зобов'язаний провести державну реєстрацію договору у строк протягом 30 календарних днів з дати підписання договору сторонами.

Відповідно до п.8.4 договору, до обов'язків орендаря віднесено, зокрема, своєчасне внесення орендної плати.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії акту прийому-передачі від 11.06.2015 позивач передав, а відповідач прийняв майно, що було об'єктом оренди за вказаним договором.

Предметом спору у даній справі є виконання відповідачем обов'язку щодо здійснення оплати орендної плати, застосування до відповідача відповідальності, встановленої договором та чинним законодавством України, а також право позивача на компенсацію витрат у зв'язку з ремонтом обладнання, яке передано відповідачу на баланс.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Відповідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Згідно частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму; плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

За умовами договору розрахунки з орендної плати проводяться до 10 числа поточного місяця (п. 4.4 договору).

Звертаючись з даним позовом, позивачем заявлено до стягнення (з урахування заяви про уточнення позовних вимог) 23000,00 грн. боргу зі сплати орендних платежів.

Заперечуючи проти позовних вимог відповідач посилався на те, що договір оренди є не укладеним, у зв'язку з тим, що не було проведено його державної реєстрації.

Проте, дані твердження є безпідставними, оскільки з аналізу правових норм, зокрема ч.5 ст.6, ст. ст. 13, 14, 17 Закону України "Про оренду землі", ч. 2 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державній реєстрації підлягає саме право оренди, а не договір оренди.

Статтею 18 ЗУ "Про оренду землі" було закріплено, що договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Проте, вказана стаття виключена із вказаного Закону, згідно Законом України від 11.02.2010 р. № 1878-VI "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" та інших законодавчих актів України".

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

До істотних умов договору оренди землі відповідно до ст. 15 ЗУ "Про оренду землі" віднесено: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що обов'язок щодо реєстрації договору покладено саме на (орендаря) відповідача.

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що вказаний договір оренди є укладеним, а отже кожна із сторін має виконувати відповідні обов'язки за договором.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, відповідачем були порушені договірні зобов'язання в частині оплати орендних платежів в період з липня 2015 року по грудень 2015 року, що призвело до виникнення заборгованості в сумі 23000 грн. Доказів належної оплати за Договором суду не надано.

З огляду на викладене, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості по орендних платежах за період з липня 2015 року по грудень 2015 року підлягають задоволенню в повному обсязі в сумі 23000 грн.

Крім суми основного боргу позивач просив стягнути з відповідача пеню у розмірі 34500,00грн грн., у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем грошового зобов'язання за договором.

Відповідно до ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У відповідності до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежного виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 ст. 551 ЦК України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з п. 4.7. договору, за несвоєчасне внесення орендної плати сплачується пеня у розмірі 3% за кожен день прострочки. Пеня нараховується з дня виникнення боргу за кожний день прострочення платежу, включаючи день погашення боргу.

Встановлений відповідним пунктом договору розмір пені перевищує максимальний розмір пені, встановлений ст. 4 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", крім того, при розрахунку пені, позивачем до періоду, за який нарахована пеня, включені дні оплати.

Колегія суддів погоджується з розрахунком суми пені, здійсненим місцевим господарським судом, яка становить 32872,87 грн. Також колегія суддів зазначає, що відсутні будь-які заперечення сторін щодо визначеного судом розміру пені.

З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач прострочив виконання зобов'язання по оплаті за договором, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 32872,87 грн. пені, в іншій частині позовних вимог щодо стягнення пені необхідно відмовити.

Відносно позовної вимоги щодо стягнення з відповідача 17584,80 грн. суми компенсації за ремонт, який позивач провів за свій рахунок, на підставі договору №22-1/10/2015 пошуку пошкодження та ремонту ПЛ-10кВ від ДР-190 і ЛР-191 до ТП-366 від 22.10.2015, укладеного між позивачем та ТОВ "Світло-Київщини", колегія суддів вважає їх безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження згоди відповідача на проведення позивачем ремонтних робіт, що передбачено п.5.4 договору оренди, не надано доказів на підтвердження відмови відповідача від виконання спірних ремонтних робіт та підстав виконання цих робіт саме позивачем за власний рахунок. Крім того, в акті виконаних робіт, складеному на виконання договору №22-1/10/2015 від 22.10.2015 не зазначено які саме пошкодження були виявлені під час виконання робіт за вказаним договором.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Вищевикладені обставини справи спростовують доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, та на які він посилається як на підставу скасування рішення суду, а тому відхиляються судом.

За таких обставин, Київський апеляційний господарський суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду не вбачається.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "База Солнєчний Луч" залишити без задоволення, рішення господарського суду Київської області від 28.03.2016 р. у справі № 911/149/16 залишити без змін.

Матеріали справи № 911/149/16 повернути до господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановлені законом порядку та строки.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді К.В. Тарасенко

О.В. Тищенко