ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.06.2016р. Справа№ 914/1176/16

За позовом: фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Дрогобич, Львівська область

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «Прикарпатбуд», м. Дрогобич, Львівська область

про стягнення 384 104 грн. 65 коп.

Суддя Мазовіта А.Б.

Секретар Юрків М.Г.

Представники:

від позивача: ОСОБА_2, представник (довіреність від 02.04.2016 р.);

від відповідача: не з'явився

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1, м. Дрогобич, Львівська область звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Прикарпатбуд», м. Дрогобич, Львівська область про стягнення 169 957 грн. 93 коп.

Розглянувши матеріали справи, суд визнав представлені матеріали достатніми для прийняття позовної заяви до розгляду і ухвалою від 29.04.2016 р. призначив справу до розгляду на 23.05.2016 р. Розгляд справи відкладався з підстав, викладених в ухвалах суду.

Представнику роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст. 22 ГПК України, заяв про відвід суду не поступало.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання юридичних послуг. Позивачем узгоджені сторонами послуги були надані в повному обсязі, що підтверджується підписаними сторонами актами виконаних робіт. Відповідач свої зобов'язання щодо оплати вартості послуг у строки, визначені договором, не виконав. У зв'язку із несплатою боргу, позивач звернувся з позовною заявою до суду з вимогою про стягнення суми основного боргу в розмірі 53 000 грн. 00 коп. Рішенням Господарського суду Львівської області від 06.06.2013 р. у справі №914/1786/13, яке набрало законної сили, позов задоволено - стягнуто 53 000 грн. 00 коп. основного боргу та судові витрати. Оскільки відповідач не сплатив вказану суму боргу у строки, визначені договором, рішення суду від 06.06.2013 р. у справі №914/1786/13 не виконав, позивач просив суд стягнути з відповідача за період часу з 07.06.2013 р. по 29.03.2016 р. 3% річних в розмірі 4 468 грн. 38 коп., та за період часу з червня 2013 р. по лютий 2016 р. інфляційні втрати в розмірі 42 612 грн. 00 коп. В подальшому між сторонами було укладено договір про абонентське юридичне обслуговування, як додаток до договору про надання юридичних послуг, згідно умов якого відповідачу було надано відповідні послуги. Відповідач зобов'язувався проводити оплату наданих послуг в розмірах та строки, встановлені таким договором. Однак, відповідач свої зобов'язання щодо оплати за надані послуги не виконав, на дату звернення до суду заборгованість становить 80 000 грн. 00 коп. У зв'язку з порушенням строків оплати вартості послуг згідно договору про абонентське юридичне обслуговування відповідачу нараховано 3% річних в сумі 3 749 грн. 55 коп., інфляційні втрати в сумі 39 128 грн. 00 коп. Таким чином, просив стягнути з відповідача на користь позивача борг у розмірі 169 957 грн. 93 коп. та судові витрати.

08.06.2016 р. через канцелярію суду від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, у якій позивач просив стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 384 104 грн. 65 коп. та судові витрати.

Судом встановлено, що заява про збільшення позовних вимог відповідає вимогам ст. 22 ГПК України, а отже подальший розгляд справи здійснюється щодо вимог, зазначених у заяві про збільшення позовних вимог.

Відповідач у поданій через канцелярію суду заяві позов визнав повністю.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника сторони, суд встановив наступне.

01.10.2011 р. між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (виконавець) та Відкритим акціонерним товариством «Прикарпатбуд», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Прикарпатбуд» (замовник) укладено договір про надання юридичних послуг №1ю/11

За цим договором виконавець (позивач) зобов'язався надати замовнику (відповідачу) визначені договором юридичні послуги щодо представництва інтересів останнього у всіх судах всіх інстанцій по всіх судових справах замовника.

Відповідно до п. 1.2. договору на підтвердження факту надання виконавцем замовнику юридичних послуг відповідно до умов цього договору складається акт виконаних робіт в денний строк.

Згідно п. 4.2. договору замовник здійснює оплату за цим договором одноразово в безготівковій формі в десятиденний термін з моменту підписання акту приймання-передачі виконаних робіт.

01.06.2012 р. між сторонами було укладено договір про абонентське юридичне обслуговування №1/06/12 (додаток до договору про надання юридичних послуг №1ю/11 від 01.10.2011 р.)

Згідно п. 1.2. вказаного договору виконавець (позивач) на умовах цього договору, за винагороду та на користь замовника (відповідача) зобов'язався надавати юридичні послуги, пов'язані зі стягненням заборгованості із боржників замовника та його дочірніх підприємств у претензійно-позовному порядку, надавати консультації та роз'яснення чинного законодавства, що пов'язані із здійсненням замовником та його дочірніми підприємствами господарської діяльності, аналізувати та складати проекти заяв, листів, угод, договорів, контрактів та інших документів, а також здійснювати представництво інтересів замовника та його дочірніх підприємств у судах, виконавчих, правоохоронних, контролюючих, антимонопольних, профспілкових органах та усіх підприємствах, установах, організаціях, в тому числі і державних.

Факт надання та отримання абонентських юридичних послуг згідно з цим договором сторони фіксують шляхом складання двостороннього акту про надані юридичні послуги, проте за відсутності з боку сторін жодних письмових претензій один до одного, юридичні послуги відповідно до умов цього договору вважаються виконаними (п. 1.4. договору).

Відповідно до п. 6.2 договору розрахунок проводиться замовником шляхом безготівкового перерахування коштів до 05 числа поточного місяця.

На виконання умов вищевказаного договору, позивач з червня 2013 р. по листопад 2015 р. надав відповідачу послуги на загальну суму 282 000 грн. 00 коп., що підтверджується підписаними сторонами актами приймання-передачі.

Як вбачається з матеріалів справи, пояснень представника сторони, відповідач свої зобов'язання перед позивачем щодо оплати вартості послуг, наданих з червня 2013 р. по листопад 2015 р., не виконав, на дату розгляду справи в суді заборгованість відповідача перед позивачем становить 282 000 грн. 00 коп.

За порушення строків оплати вартості послуг, наданих з червня 2013 р. по листопад 2015 р., позивачем нараховано та заявлено до стягнення 10 674 грн. 48 коп. пені, 4 502 грн. 04 коп. 3% річних, 39 548 грн. 00 коп. інфляційних втрат.

Судом також встановлено, що у зв'язку з несплатою відповідачем вартості послуг за вищевказаним договором, наданих по травень 2013 р., фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звертався до Господарського суду Львівської області з позовом про стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 53 000 грн. 00 коп.

06.06.2013 р. Господарський суд Львівської області у справі №914/1786/13 виніс рішення, яким позов задоволив, стягнув з відповідача на користь позивача основний борг в сумі 53 000 грн. 00 коп. та судові витрати.

У зв'язку із простроченням відповідачем виконання зобов'язання щодо оплати вартості послуг в розмірі 53 000 грн. 00 коп., стягнутих згідно рішення Господарського суду Львівської області від 06.06.2013 р. у справі №914/1786/13, позивачем за період часу з 07.06.2013 р. по 06.06.2016 р. нараховано та заявлено до стягнення 3% річних в розмірі 4 768 грн. 13 коп. та за період часу з червня 2013 р. по лютий 2016 р. нараховано та заявлено до стягнення інфляційні втрати в розмірі 42 612 грн. 00 коп.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобов'язань, є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 901 ЦК України).

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги встановлені ст. 193 ГК України.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 4 ст. 231 ГК України встановлено, що у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Згідно п. 7.2. договору у разі порушення термінів оплати за надані юридичні послуги, замовник сплачує пеню в розмірі двох облікових ставок НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що позивачем заявлено до стягнення пеню, 3% річних та інфляційних втрат за період, протягом якого зобов'язання відповідача належним чином не було виконано.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання перестає діяти в разі його припинення на підставах, передбачених договором або законом.

Ці підстави зазначені у статтях 599, 600, 601, 604 - 609 ЦК України, які не передбачають підставою припинення зобов'язання ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора.

За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Аналогічної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України, що відображено у постанові Пленуму від 17.12.2013 р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» (п. 7), а також Верховний Суд України, що відображено, зокрема, у постанові від 05.12.2011 р. по справі №16/164 (2010) .

За таких обставин, суд дійшов висновку про прострочення виконання зобов'язання боржником, що в свою чергу є підставою для стягнення суми основного боргу, пені, 3% річних та інфляційних втрат, оскільки, відповідно до ч. 7 ст. 193 ГК України, одностороння відмова від виконання договору не допускається.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані поданими доказами, а загальна сума заборгованості, яка підтверджена матеріалами справи та підлягає до задоволення, складає 282 000 грн. 00 коп. основного боргу, 10 674 грн. 48 коп. пені, 9 270 грн. 17 коп. 3% річних, 82 160 грн. 00 коп. інфляційних втрат.

Оскільки спір виник з вини відповідача, то судові витрати по розгляду справи необхідно покласти на відповідача відповідно до ст. 49 ГПК України.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 11, 215, 216, 218, 509, 526, 530, 546, 547, 549, 599, 610, 625, 626 ЦК України, ст. 193 ГК України та ст.ст. 4, 33, 34, 35, 44, 49, 75, 80, 82, 83, 84, 85, 115, 116 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Прикарпатбуд», м. Дрогобич, вул. Д. Галицького, 1, Львівська область (ідентифікаційний код 01272261) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 282 000 грн. 00 коп. основного боргу, 10 674 грн. 48 коп. пені, 9 270 грн. 17 коп. 3% річних, 82 160 грн. 00 коп. інфляційних втрат, 5 761 грн. 51 коп. судового збору.

3. Наказ видати згідно ст. 116 ГПК України.

В судовому засіданні 13.06.2016 р. оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Повне рішення складено 17.06.2016 р.

Суддя Мазовіта А.Б.