ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

29.06.16р. Справа № 904/2821/16

За позовом Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", м. Київ

до Публічного акціонерного товариства "Дніпропетровський завод з ремонту та будівництва пасажирських вагонів", м. Дніпропетровськ

про стягнення 11 559 085 грн. 69 коп.

Суддя ЗАГИНАЙКО Т.В.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1- представник, дов. від 12.07.2015р. №09-32/460;

від відповідача: ОСОБА_2 - представник, дов. від 01.04.2015р. №б/н. (був присутній у судових засіданнях 19.05.2016р. та 08.06.2016р.,);

ОСОБА_3 - представник, дов. від 01.04.2015р. №б/н.

СУТЬ СПОРУ:

Згідно із статтею 77 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні було оголошено перерви до 21.06.2015р., до 23.06.2015р. та до 29.06.2016р.

Позивач просить стягнути з відповідача 11 559 085 грн. 69 коп., що складає 4 000 000 грн. 00 коп. - заборгованості за простроченим кредитом, який було надано відповідно до умов договору від 15.04.2014р. №20-11702-1 про надання траншу в межах встановленого ліміту кредитування, 2 065 902 грн. 54 коп. - заборгованості по процентам за користування кредитом, 2 891 645 грн. 18 коп. - пені за прострочення повернення кредиту, 1 976 258 грн. 06 коп. - інфляційних втрат за прострочення повернення кредиту, 202 119 грн. 02 коп. - 3 % річних за прострочення повернення кредиту, 372 373 грн. 28 коп. - інфляційних втрат за прострочення сплати процентів за користування кредитом та 50 787 грн. 61 коп. - 3% річних за прострочення сплати процентів за користування кредитом.

Відповідач у відзиві (вх.№36124/16 від 08.06.2016р.) на позовну заяву просить відмовити у задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що - кризова ситуація в економіці України не дозволила виконати укладені договори в повному обсязі, в тому числі з причини неоплати та несвоєчасної оплати продукції/послуг, що були передані замовникам; - надання послуг з капітально-відновлювального ремонту вагонів ПАТ "Дніпровагонрембуд" здійснювало з використанням значної кількості імпортних комплектуючих та устаткування, оскільки комплектуючі поставляються з-за меж території України, тому розрахунки відбуваються в іноземній валюті; - курс долару США по відношенню до української гривні з моменту укладення договору до настання предявлення вимоги більш ніж у 2,5 рази; - зміна обставин у бік зростання курсу іноземних валют до гривні не могла бути передбачена ПАТ "Дніпровагонрембуд", та є причиною, яка знаходиться поза контролем сторін та є істотною, оскільки, якби таку зміну можливо було б передбачити, договір від 27.03.2014р. №20-0989/2-1 та договір від 15.04.2014р. №20-11702-1 були б укладені на інших умовах; - відповідно до "Звіту про фінансові результати за 2014р." у ПАТ "Дніпровагонрембуд" були відсутні достатні кошти як для здійснення закупівлі, так і для своєчасного виконання кредитних зобов'язань; - з метою повного та обєктивного розгляду справи, відповідач звернувся до Дніпропетровської торгово-промислової палати із Заявкою від 06.06.2016р. №44 про проведення юридичного аналізу Договору від 27.03.2014р. №20-0989/2-1; - відповідач наголошує на здійсненні економічної експертизи, з метою повного та об'єктивного розгляду справи, про що надає клопотання про проведення експертизи; крім того, відповідач просить, за необхідності, продовжити строк розгляду справи на п'ятнадцять днів та призначити судову економічну експертизу.

Також, відповідач у клопотанні (вх.№36122/16 від 08.06.2016р.) про призначення експертизи просить призначити судову економічну експертизу у справі №904/2821/16, на вирішення експерта поставити наступні питання: 1) встановити вірність розрахунків, внаслідок не виконання основного зобов'язання відповідача перед позивачем, нарахованих останнім за договором про відкриття траншевої кредитної лінії №20-0989/2-1 від 27.03.2014р.: 1.1) розрахувати розмір процентів за користування кредитом з урахуванням умов договору про відкриття траншевої кредитної лінії №20-0989/2-1 від 27.03.2014 р. та додаткових умов до нього і ставок КіеvРгіmе станом на 22.03.2016 р.; 1.2) розрахувати розмір 3% річних за несплату процентів за користування кредитом з урахуванням умов договору про відкриття траншевої кредитної лінії № 20-0989/2-1 від 27.03.2014 р. та додаткових умов до нього і ставок КіеvРгіmе станом на 22.03.2016р.; 1.3) розрахувати розмір 3% річних за несвоєчасне погашення кредиту з урахуванням умов договору про відкриття траншевої кредитної лінії № 20-0989/2-1 від 27.03.2014р. та додаткових умов до нього станом на 22.03.2016р.; 1.4) розрахувати розмір інфляційних втрат за несплату процентів за користування кредитом з урахуванням умов договору про відкриття траншевої кредитної лінії № 20-0989/2-1 від 27.03.2014р. та додаткових умов до нього і ставок КіеvРгіmе станом на 22.03.2016р.; 1.5) розрахувати розмір інфляційних втрат за несвоєчасне погашення кредиту з урахуванням умов договору про відкриття траншевої кредитної лінії №20-0989/2-1 від 27.03.2014р. та додаткових умов до нього станом на 22.03.2016р.; 1.6) розрахувати розмір пені за несвоєчасне погашення кредиту з урахуванням умов договору про відкриття траншевої кредитної лінії №20-0989/2-1 від 27.03.2014р. та додаткових умов до нього станом на 22.03.2016р.; 1.7) розрахувати розмір пені за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом з урахуванням умов договору про відкриття траншевої кредитної лінії № 20-0989/2-1 від 27.03.2014р. та додаткових умов до нього станом на 22.03.2016р.; 2) встановити співвідношення майнових інтересів (економічного стану) сторін: 2.1) яке існував на час укладення договору про відкриття траншевої кредитної лінії № 20-0989/2-1 від 27.03.2014р., та економічні інтереси, які були досягнуті за цим договором; 2.2) яке існує на теперішній час з урахуванням зобов'язань за договором про відкриття траншевої кредитної лінії № 20-0989/2-1 від 27.03.2014р.; 3) проведення експертизи просить доручити Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз.

Крім того, відповідач у клопотанні (вх. №38533 від 17.06.2016р.) про залучення документів до матеріалів справи зазначає, що висновок Дніпропетровської торгово-промислової палати від 09.06.2016р. №1042/12-15 про істотну зміну обставин підтверджує неможливість виконати в строк зобовязання за Кредитним договором через негативний вплив низки обставин, які є істотними змінами обставин, які не були і не могли бути передбаченими при укладанні Кредитного договору від 27.03.2014р. №20-0989/2-1.

Позивач у поясненні (вх.№38720/16 від 21.06.2016р.) на відзив просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі посилаючись на те, що: - внесення відповідачем клопотання про призначення судово-економічної експертизи безпосередньо стосуються умов кредитного договору та можуть бути вирішені господарським судом шляхом надання оцінки умовам договору в сукупності з іншими наявними в матеріалах справи доказами; - для нарахування сум процентів за користування кредитом не має потреби у спеціальних знаннях, оскільки порядок розрахунків передбачений у Кредитному договорі; - погіршення становища відповідача внаслідок необхідності виконання договірних зобовязань, різке погіршення умов ведення господарської діяльності, проведення АТО, ворожа агресія не є підставою вважати, що зміна обставин, про яку зазначає відповідач, зумовлена причинами, які останнім не могли бути усунуті після їх виникнення; - отриманий відповідачем від Дніпропетровської Торгово-промислової палати висновок про істотну зміну обставин не може бути прийнятим судом як належний та допустимий доказ.

Суд не вбачає підстав для призначення судової експертизи, оскільки:

- відповідно до частини 1 статті 41 Господарського процесуального кодексу України для розяснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу;

- питання, які поставлені відповідачем у клопотанні про призначення судової експертизи, спеціальних знань не потребують.

Позивач у заяві (вх. №39626/16 від 23.06.2016р.) про виправлення описки у позовній заяві зазначає про те, що при виготовленні тексту позовної заяви від 12.04.2016р. №104/87-502 було невірно вказано замість слів „Договір про відкриття траншевої кредитної лінії №20-0989/2-1 від 27.03.2014р. зазначено „Кредитний договір про відкриття траншевої кредитної лінії №20-0989/2-1 від 27.03.2014р.

Відповідач у заяві (вх. №39731/16 від 23.06.2016р.) про застосування строку позовної давності просить застосувати строк позовної давності до вимог позивача, по яким сплинув строк позовної давності, та відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені у розмірі 2 891 645 грн. 18 коп. (пеня за непогашення у строк основної суми кредиту) за період з 16.07.2014р. по 21.03.2016р.

Крім того, відповідач у відзиві на позов та додаткових поясненнях (вх.№39733/16 від 23.06.2016р.) зазначає про те, що: - у позивача відсутні правові підстави для покладення на відповідача відповідальності за порушення грошового зобовязання у відповідності до правил статті 625 Цивільного кодексу України у вигляді нарахування 202 119 грн. 02 коп. 3% річних за прострочення повернення кредиту і 50 787 грн. 61 коп. 3% річних за прострочення сплати процентів за користування кредитом, оскільки сторонами у кредитному договорі розмір процентів за неправомірне користування кредитними коштами встановлений в більшому розмірі підвищення на 5 процентних пунктів; - позивачем здійснено невірний розрахунок інфляційних втрат по кредиту в липні та листопаді 2014р. і березні 2015р.; - неправомірним є стягнення пені за період більше 6-ти місяців з дати виникнення заборгованості з огляду на відсутність у кредитному договорі положень про нарахування пені за весь час прострочення; - необхідним є застосування позовної давності щодо нарахування пені; - повноваження ТПП щодо видачі висновків про істотну зміну обставин передбачені положеннями Закону України „Про торгово-промислові палати в Україні.

Також відповідач у додатковому відзиві на позовні вимоги (вх.№40040/16 від 29.06.2016р.) зауважує, що: - позивачем неправомірно нараховано збільшені проценти за кредитом в розмірі 30% замість 27% за період з 15.07.2014р. по 21.03.2016р., оскільки ним письмово не було повідомлено позичальника про зміну відсоткової ставки на виконання частини 4 статті 1056-1 Цивільного кодексу України та абзацу 4 пункту 4.4 кредитного договору; - позивачем невірно розраховано інфляційні втрати 372 373 грн. 28 коп. та 3% річних 50 787 грн. 61 коп. за прострочення сплати процентів за користування кредитом у звязку з нарахуванням на проценти за ставкою 30%, а не 27%.

Клопотання про застосування засобів технічної фіксації судового процесу представниками сторін заявлено не було.

У судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

27.03.2014 р. між позивачем - Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", як банком, та відповідачем - Публічним акціонерним товариством "Дніпропетровський завод з ремонту та будівництва пасажирських вагонів", як позичальником було укладено договір №20-0989/2-1 про відкриття траншевої кредитної лінії (надалі Кредитний договір), відповідно до пункту 2.1 якого банк надає позичальнику кредит шляхом відкриття кредитної лінії зі встановленням максимального ліміту кредитної лінії у розмірі 36 000 000,00 грн.

За умовами пункту 2.2 Кредитного договору кредитування відбувається шляхом надання позичальнику кредитних коштів в межах окремих траншів; розмір суми отриманих траншів, по яких існують боргові зобовязання , в будь-який момент дії цього договору не може перевищувати встановлений ліміт кредитної лінії; встановлення розміру кожного траншу відбувається після підписання з позичальником Договору про надання траншу в межах встановленого ліміту кредитування, в якому визначається, крім іншого, строк користування траншем, процентна ставка; договори про надання траншу в межах встановленого ліміту кредитування є невід'ємними частинами цього договору; позичальник зобов'язується отримати кошти в межах траншу, виконати всі обов'язки, що витікають зі змісту цього договору, і повністю погасити свої боргові зобов'язання у терміни (строки), встановлені відповідним Договором про надання траншу в межах встановленого ліміту кредитування.

Пунктом 2.3 Кредитного договору встановлений порядок надання кредиту в межах траншу: банк надає позичальнику кредит в межах окремого траншу шляхом перерахування коштів з кредитного рахунку на поточний рахунок позичальника, вказаний у Договорі про надання траншу в межах встановленого ліміту кредитування.

Датою видачі кредиту, у відповідності до пункту 2.4 Кредитного договору, вважається дата списання коштів з кредитного рахунку; кредит вважається наданий у тій самій сумі та валюті, в якій кошти були списані з кредитного рахунку, незалежно від того чи фактично використав позичальник кредит, що перерахований на його поточний рахунок, у повному розмірі чи ні.

Згідно пункту 2.5 Кредитного договору строк дії ліміту кредитної лінії встановлений по 15 липня 2014 р. (включно); при цьому строк кредитування, встановлений в межах кожного траншу повинен закінчуватись не пізніше дати, вказаної у цьому пункті договору.

У пунктах 11.1, 11.3 Кредитного договору погоджено, що цей договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін і діє до повного повернення позичальником кредиту, сплати у повному обсязі процентів за користування кредитом та до повного виконання позичальником будь-яких інших грошових зобовязань, прийнятих ним на себе згідно умов цього договору.

Як вбачається, в подальшому 15.04.2014р. між сторонами в межах Кредитного договору було укладено Договір №20-1170/2-1 про надання траншу в межах встановленого ліміту кредитування (надалі - Договір про надання траншу), відповідно до пункту 1 якого банк в межах ліміту кредитної лінії надає позичальнику транш (кредит) в розмірі 4 000 000,00 грн. шляхом перерахування коштів з кредитного на поточний рахунок позичальника №5015, код Банку 300012.

На виконання умов Кредитного договору та Договору про надання траншу позивачем було надано відповідачу кредитні кошти у сумі 4 000 000,00 грн., що підтверджується матеріалами справи та не спростовується сторонами.

У пункті 5 Договору про надання траншу сторонами обумовлено, що кінцевим терміном повернення кредиту, наданого в межах цього траншу, є 15 липня 2014 року; позичальник повертає кредит шляхом перерахування коштів на рахунок №1578/980, код Банку 300012.

Отже, строк повернення наданих позивачем відповідачу кредитних коштів настав 15.07.2014р.

Пунктом 2 Договору про надання траншу передбачено, що проценти за користування кредитом нараховуються банком та сплачуються позичальником у розмірі 27% річних; проценти нараховуються та сплачуються у тій валюті, в якій надано кредит; нарахування та сплата процентів, а також зміна розміру відсоткової ставки відбувається у порядку та на умовах, передбачених кредитним договором.

Згідно пункту 3 Договору про надання траншу проценти за неправомірне користування кредитом сплачуються позичальником у випадку порушення строку повернення одержаного кредиту (його частини), на частину кредиту, що є простроченою до сплати, виходячи із процентної ставки у розмірі, що на 5 процентних пунктів вище, ніж розмір процентів за користування кредитом, але не більше 30% річних; сторони домовились, що обов'язок позичальника сплачувати проценти за неправомірне користування кредитом не потребує додаткового укладання угод про внесення змін і відбувається на підставі виключно цього Договору; після повернення (сплати) позичальником простроченого до сплати кредиту (або його частини), позичальник продовжує сплачувати за користування кредитом, строк сплати якого не є простроченим, проценти за користування кредитом.

У відповідності до пункту 6 Договору про надання траншу всі інші умови користування кредитом в межах цього траншу передбачені умовами кредитного договору.

Розділом 4 „Проценти Кредитного договору передбачено, що: - за користування кредитом в рамках встановлених траншів, позичальник повинен сплачувати банку проценти, які нараховуються до повного погашення заборгованості по кредиту; за користування кредитом в межах строку його погашення, позичальник сплачує проценти за користування кредитом; у випадку прострочення позичальником виконання зобов'язань по погашенню кредиту, банк надалі нараховує проценти за неправомірне користування кредитом на частину кредиту, що є простроченою до сплати та проценти за користування кредитом на частину кредиту, строк сплати якої не настав (пункт 4.1.); - розмір процентів за користування кредитом і процентів за неправомірне користування кредитом встановлюється у Договорах про надання траншу в межах встановленого ліміту кредитування, при цьому сторони домовились, що розмір процентів не може перевищувати максимальний розмір процентної ставки, який дорівнює 30% річних (пункт 4.2); - проценти нараховуються банком у розмірі, встановленому у Договорі про надання Траншу в межах встановленого ліміту кредитування, починаючи з дати першого списання коштів з кредитного рахунку по день повного погашення кредиту на суму щоденного залишку заборгованості за кредитом; проценти нараховуються у валюті кредиту; при розрахунку процентів по заборгованості в національній валюті використовується метод «факт/факт», виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році; банк нараховує проценти на кредит кожного робочого дня на фактичний залишок заборгованості за кредитом на кінець дня; проценти, нараховані за поточний місяць, сплачуються щомісячно 1-го числа місяця, наступного за місяцем, в якому відбулося нарахування процентів, а при настанні дати сплати (повернення) кредиту - в цю дату; проценти, які нараховуються на кредит після настання кінцевого терміну його повернення (дата повернення кредиту, отриманого в межах траншу, або його останньої частини, згідно встановленого графіку погашення), сплачуються позичальником з наступного робочого дня за датою виникнення простроченої заборгованості, і надалі щоденно, виходячи із залишку заборгованості на кінець попереднього операційного дня (пункт 4.3).

Отже, за користування кредитними коштами відповідач повинен був сплатити позивачу проценти, які після перерахунку становлять загальну суму 2 284 532 грн. 70 коп., у тому числі 263 342 грн. 46 коп. (з 18.04.2014р. по 15.07.2014р.), виходячи з процентної ставки по кредиту у розмірі 27%, та 2 021 190 грн. 24 коп. (з 16.07.2014р. по 21.03.2016р.), виходячи з процентної ставки 30%.

Відповідач проценти за користування кредитними коштами сплатив частково у сумі 218 958 грн. 90 коп., у звязку з чим заборгованість відповідача перед позивачем по сплаті процентів становить 2 065 573 грн. 80 коп. (з 01.07.2014р. по 21.03.2016р.).

Суд вважає за необхідне зазначити, що при перерахунку процентів за користування кредитними коштами судом враховано, що кінцевим терміном повернення кредиту є 15.07.2014р., а не 14.07.2014 р., а тому датою початку періоду нарахування процентів за неправомірне користування кредитними коштами є 16.07.2014р. Крім того, позивачем у розрахунку процентів за користування кредитними коштами невірно зазначено кількість днів у серпні (30 замість 31) та вересні (31 замість 30) місяцях 2014р.

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, строк повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитними коштами вважається таким, що настав.

На момент розгляду справи доказів повернення позивачу кредитних коштів та погашення заборгованості по процентам за користування кредитними коштами відповідачем не надано.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до вимог договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частинами 1 та 2 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору; не допускається одностороння відмова від виконання зобовязань; кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу; порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до частини 1 статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Приписами частини 1 статті 1050 Цивільного кодексу України встановлено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу; якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, згідно розрахунку за прострочення повернення кредитних коштів інфляційні нарахування становлять 1 976 258 грн. 06 коп. (з 16.07.2014р. по 29.02.2016р.), а річні - 202 119 грн. 02 коп. (з 16.07.2014р. по 21.03.2016р.), та після перерахунку за прострочення сплати процентів інфляційні нарахування становлять 372 306 грн. 64 коп. (з 01.08.2014р. по 29.02.2016р.), а річні 50 779 грн. 45 коп. (з 01.08.2014р. по 21.03.2016р.).

Що стосується вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 2 891 645 грн. 18 коп. пені за прострочення повернення кредиту, то така вимога є необґрунтованою, виходячи з наступного.

Згідно пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного Кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Стаття 549 Цивільного кодексу України визначає, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник має передати кредиторові у випадку порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмiрi, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до пункту 10.1 Кредитного договору за невиконання або неналежне виконання прийнятих на себе згідно умов цього Договору зобов'язань винна Сторона сплачує іншій Стороні неустойку, передбачену цим Договором, а також відшкодовує збитки, понесені іншою Стороною; при цьому збитки відшкодовуються винною Стороною понад неустойку, передбачену даним Договором.

Пунктом 10.2 Кредитного договору передбачено за несвоєчасне повернення кредиту та/або несвоєчасну сплату плати за кредит позичальник сплачує пеню, яка обчислюється від суми простроченого платежу, у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє у період прострочення, за кожен день прострочення; за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом, та/або плати за кредит, та/або процентів за неправомірне користування кредитом, що нараховані після настання кінцевого терміну його повернення (дата повернення кредиту, отриманого в межах траншу, або його останньої частини згідно встановленого графіку погашення), пеня не нараховується.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Як роз'яснено у пункті 2.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р. «Про деякі питанні практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 Господарського кодексу України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати 6 місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду.

Згідно абзацу 1 пункту 4.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013р. «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» роз'яснено, що якщо відповідно до чинного законодавства або договору неустойка (пеня) підлягає стягненню за кожний день прострочення виконання зобов'язання, позовну давність необхідно обчислювати щодо кожного дня окремо за попередній рік до дня подання позову, якщо інший період не встановлено законом або угодою сторін. При цьому, однак, слід мати на увазі положення частини шостої статті 232 Господарського кодексу України, за якими нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Даний шестимісячний строк не є позовною давністю, а визначає максимальний період часу, за який може бути нараховано штрафні санкції (якщо інший такий період не встановлено законом або договором).

Як вбачається у звязку з тим, що відповідачем було прострочено виконання грошового зобовязання, позивачем нараховано пеню за період з 16.07.2014р. по 21.03.2016р. (включно) у сумі 2 891 645 грн. 18 коп.

Суд вважає за необхідне зазначити, що позивачем невірно застосовано період нарахування пені понад шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, оскільки умовами Кредитного договору та Договору про надання траншу не передбачено зобовязання відповідача зі сплати пені за весь період існування прострочки за кредитом.

Тому пеня за несвоєчасне повернення кредиту за період з 16.07.2014р. по 16.01.2015р. після перерахунку становить 524 493 грн. 15 коп.

Відповідачем під час розгляду справи подано заяву про застосування строку позовної давності, яка обґрунтована спливом строку позовної давності щодо позовних вимог в частині стягнення пені.

Згідно зі статтею 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною 5 статті 261 Цивільного кодексу України встановлено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливу строку виконання.

За приписами частини 2 статті 258 Цивільного кодексу України позовна давність в один різ застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

У відповідності до положень статті 253 Цивільного кодексу України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

В даному випадку перебіг строку позовної давності починається з 16.07.2014р. (з наступного дня після кінцевої дати повернення кредиту) і закінчується 16.07.2015р.

Позивач звернувся до суду 12.04.2016р., що підтверджується штампом вхідної кореспонденції господарського суду Дніпропетровської області, тобто з пропуском строку позовної давності.

Тому вимога позивача щодо стягнення пені задоволенню не підлягає.

З урахуванням викладеного інші доводи відповідача не заслуговують на увагу, а позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі розподіляються між сторонами пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись статтями 49, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Дніпропетровський завод з ремонту та будівництва пасажирських вагонів" (49024, м. Дніпропетровськ, вул. Універсальна, 10; ідентифікаційний код 00554514) на користь Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" (01001, м. Київ, пров. Шевченка, 12; ідентифікаційний код 00039002) 4 000 000 грн. 00 коп. заборгованості по кредиту, 2 065 573 грн. 80 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом, 1 976 258 грн. 06 коп. інфляційних нарахувань по кредиту, 202 119 грн. 02 коп. 3% річних по кредиту, 372 306 грн. 64 коп. інфляційних нарахувань по процентам; 50 779 грн. 45 коп. 3% річних по процентам та 130 005 грн. 55 коп. витрати по сплаті судового збору.

В решті позову відмовити.

Видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

СУДДЯ Т.В. ЗАГИНАЙКО

Дата підписання рішення,

оформленого відповідно до статті 84 ГПК України,

„04„ липня 2015р.