ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" червня 2016 р. Справа № 925/483/16

Господарський суд Черкаської області в складі: головуючого - судді Скиби Г.М., за участю секретаря судового засідання Кенкеч О.С., розглядає у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси справу за позовом публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 19

до товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Грано СВ», м. Черкаси, вул. Паризької Комуни, буд. 7

за участю третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача - ТОВ «ТІС» вул. Чапаєва, 60, с. Визирка Комінтернівського району Одеської області

про стягнення 47 210,96 грн. штрафу,

за участю представників сторін:

від позивача: участі не брав;

від відповідача: ОСОБА_1 за довіреністю;

від третьої особи: участі не брав.

Позивач звернувся в господарський суд Черкаської області з позовом до відповідача про стягнення 47210,96 грн. штрафу за невірне визначення маси вантажу у вагоні. Просить позов задовольнити. На вимогу відповідача надано досильну накладну на вагон після переважування. Представник позивача в судове засідання 14.06.2016р. та 23.06.2016р. не прибув. Вимоги підтримав письмово.

Представник Відповідача повністю заперечив вимоги та просив відмовити в позові. Ставить під сумнів правильність зважування вантажу позивачем, оскільки є значна різниця в показниках зважування вантажу на ст. Зятьківці та на ст. Котовськ Одеської залізниці. В той же час претензій від вантажоодержувача немає. Комерційний акт ним не оскаржувався. Документ про досилання вагону містить відмітку позивача про 63350 кг вантажу в вагоні після переважування. Надано письмовий відзив на позов (а.с. 30-35).

Представники третьої особи ТОВ «ТІС» в засідання не зявились. Електронною поштою суду направлено лист від 22.06.2016р. про отримання вантажу пшениці вагою 179650 кг у спірних вагонах, та відсутність претензій до відповідача стосовно недовантаження збіжжя.

Судом встановлено та перевірено доказами такі взаємовідносини сторін та обставини:

В грудні 2015р. товариство з обмеженою відповідальністю «Грано СВ» (вантажовідправник) зі станції Зятківці Одеської залізниці на станцію Чорноморська Одеської залізниці відвантажило на адресу ТОВ «ТІС» (вантажоодержувач) за залізничною накладною №40198475 вантаж у вагонах №95366324, №95623575, №95351219 «пшениця».

При оформленні залізничної накладної №40198475 у вагонах відповідачем вказано масу вантажу: п. 24 накладної: 180300 кг (а.с. 9). Внесено провізної плати 27055 грн. (п. 34 накладної). В відомості вагонів дана розшифровка по вагонах:

№95623575 тара вагона 20800 кг, маса вантажу 54200 кг;

№95351219 тара вагона 21050 кг, маса вантажу 62750 кг;

№95366324 тара вагона 20950 кг, маса вантажу 63350 кг.

Завантаження вагонів здійснювалось вантажовідправником засобами відправника, з застосуванням вагового пристрою станції відправлення залізниці (ст. Зятківці), оскільки у розділі 26 вказаної накладної зазначено, що спосіб визначення маси «на вагонных весах (150т)».

На прохідній станції Котовськ Одеської залізниці вагон №95366324 з вантажем був затриманий у зв'язку із виявленням невідповідності фактичної маси вантажу з масою, яка зазначена вантажовідправником у накладній №40198475, про що складено акт загальної форми №61 від 05.12.2015р. (а.с. 11).

За результатами контрольного переважування станцією Котовськ Одеської залізниці складений комерційний акт АЭ№859259/67 від 05.12.2015р., відповідно до якого за результатами контрольного переважування вагону №95366324 на справних 150т електромеханічних вагах станції ВВ 150Э зав. №143 (повірені 25.07.2015р. - а.с. 20) виявилось, що при переваженні вага брутто у вагоні №95366324 складає 74650 кг, тара по документу 20950 кг, нетто 53700 кг, що менше ваги вказаної в накладній на 9650 кг.

В комерційному акті також містяться відомості про те, що при перевірці не виявлено порушення запірної арматури. Вагон у технічному відношенні справний. Слідів втрати чи крадіжки вантажу немає. При повторному переваженні вагону менша вага вантажу відповідача підтвердилась.

Відповідач не оскаржував дії позивача та його акти контрольного зважування вагону. Відповідач пояснив, що йому нічого не було відомо про комерційний акт до моменту звернення позивача до суду в травні 2016р.

За клопотанням відповідача судом була витребувана досильна накладна позивача №40251092 від 05.12.2015р. на спірний вагон (а.с. 58). Позивачем у досильній накладній ним же вказана вага вантажу 63350 кг (розділ 24). Представник позивача не зміг пояснити визначення маси вантажу в 63350 кг вже після переважування вагону та складання комерційного акту.

Від третьої особи ТОВ «ТІС» надійшли письмові пояснення по суті спору. До них надійшов вантаж пшениці у вагонах №№95366324, 95623575, 95351219 загальною масою 179650 кг, що не виходить за норми природних втрат. Претензій до відправника ТОВ «Компанія Грано СВ» по кількості зерна - немає.

На запитання головуючого представник відповідача заявив:

про відсутність будь-яких інших доказів на підтвердження своїх доводів і пояснень;

про відсутність потреби у витребуванні інших доказів від учасників провадження у справі та інших осіб;

про можливість завершення дослідження обставин справи.

Оцінюючи докази у справі в їх сукупності та за внутрішнім переконанням, враховуючи пояснення представників сторін, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають до задоволення.

Згідно положень Пленуму ВГСУ від 23.03.2012р. №6 «Про судове рішення» при прийнятті рішення суд має врахувати майнові інтереси сторін, не надаючи переваги одному учаснику над іншим. Рішення має грунтуватися на повній та всебічній оцінці доказів у конкретній справі.

За своєю правовою природою відносини між сторонами слід розцінювати як відносини з перевезення вантажу залізничним транспортом на замовлення відповідача, що охоплюється положеннями Статуту залізниць України, ЦК та ГК України в частині перевезення вантажів, інших підзаконних нормативних документів.

Відносини перевезення вантажу урегульовані Главою 64 ЦК України, відповідно до положень якої, за договором перевезення одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобовязується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Суд вважає, що сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору перевезення. Договір перевезення вантажу залізничним транспортом на підставі накладної №40198475 від 03.12.2015р. не заперечений сторонами, не визнаний недійсним та не розірваний в установленому порядку, є чинним.

Суд виходить з презумпції правомірності правочину, що передбачено ст. 204 ЦК України.

Сторони є самостійними юридичними особами та субєктами господарювання на ринку послуг.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з того, що відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з положеннями ст. 307 Господарського кодексу України, встановлено, що умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Статтею 6 Статуту залізниць України передбачено, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої особи - одержувача і супроводжує вантаж до місця призначення.

Статтею 24 Статуту залізниць України встановлено, що вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ними у накладній, а залізниця має право перевіряти правильність відомостей, зазначених у накладній, а також кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Згідно із ч.1 ст. 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Відповідно до Правил складання актів комерційні акти на вантаж, що перебуває у дорозі, складається у день виявлення обставин, що підлягають оформленню комерційним актом.

При прийнятті рішення суд враховує обставини справи та враховує протиріччя у комерційному акті позивача та у його досильній накладній, на що звернув увагу відповідач. У досильній накладній від 05.12.2015р. маса вантажу вказана позивачем відповідно до визначеної відповідачем маси при завантаженні вагону. Ці доводи не спростовані позивачем.

Суд критично оцінює дані комерційного акту (а.с. 12), оскільки в акті відсутній підпис начальника вантажного району (завідувача вантажного двору), що позбавляє спірний акт доказової сили. В акті також відсутній опис технічного стану спірного вагону та стану запірно-пломбувальної арматури.

Суд також враховує підтвердження маси вантажу одержувачем на станції Чорноморська та відсутність його претензій до відправника, що викладено письмово в листі на адресу суду від 22.06.2016р.

Суд вважає недоведеним наявність порушення відповідачем у виді невірного визначення ваги вантажу та зазначення маси вантажу при передачі вантажу перевізнику.

Суд враховує, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі та суспільстві відповідно до приписів ст. 124 Конституції України.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обовязок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого субєктивного права.

Позивач не довів свої вимоги належними доказами в розумінні положень ст.ст. 33, 34 ГПК України. Позивачем при зверненні до суду із цим позовом використано неналежний, в розумінні вимог ст. 16 ЦК України, спосіб захисту свого права.

Відповідач спростував вимоги позивача в належний спосіб.

В задоволенні позову належить відмовити повністю з мотивів безпідставності та недоведеності вимог.

Згідно ст. 49 ГПК України судові витрати належить покласти на позивача та не стягувати.

Керуючись ст.ст. 49, 82, 84, 85 ГПК України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня прийняття рішення. Сторони у справі протягом цього строку мають право подати апеляційну скаргу до апеляційного суду на вказане рішення через Господарський суд Черкаської області.

Повне рішення складено 29.06.2016р.

Суддя Г.М. Скиба