ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" червня 2016 р. Справа № 925/510/16

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Васяновича А.В.,

секретар судового засідання Гень С.Г.,

за участі представників сторін:

від позивача ОСОБА_1 представник за довіреністю,

від відповідача представник не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Регіон Черкаси,

м. Черкаси

до товариства з обмеженою відповідальністю Діана-Бест,

м. Умань, Черкаської області

про стягнення 103 092 грн. 07 коп.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Черкаської області з позовом звернулося товариство з обмеженою відповідальністю Регіон Черкаси до товариства з обмеженою відповідальністю Діана-Бест про стягнення заборгованості, у звязку з неналежним виконанням відповідачем умов договору №РЧ-113 від 22 жовтня 2015 року в розмірі 103 092 грн. 07 коп., а саме: 5 111 грн. 30 коп. 3% річних, 71 670 грн. 64 коп. пеня та 26 310 грн. 13 коп. інфляційні втрати (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 23 червня 2016 року).

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 17 травня 2016 року порушено провадження у справі та призначено розгляд справи в судовому засіданні на 23 червня 2016 року.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити повністю.

Викликаний в судове засідання представник відповідача не зявився, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву суду не надав.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 17 травня 2016 року було зобовязано відповідача надати суду відзив на позовну заяву з посиланням на мотиви повного або часткового відхилення вимог позивача, а також докази, що обґрунтовують відхилення позовних вимог.

Оскільки відповідач не був позбавлений права надати до суду необхідні докази та свої доводи і міркування щодо предмету спору шляхом письмових пояснень та заперечень, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, та оскільки явка представників сторін в судове засідання обовязковою не визнавалась, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

В судовому засіданні, яке відбулося 23 червня 2016 року згідно ст. 85 ГПК України було оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення зі справи №925/510/16.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши докази, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково виходячи з наступного:

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено господарським судом під час її розгляду, 22 жовтня 2015 року між товариством з обмеженою відповідальністю Регіон Черкаси (постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю Діана-Бест (покупець) було укладено договір за №РЧ-113.

Відповідно до п. 1.1. вищевказаного договору предметом договору є визначення умов передачі постачальником належного йому товару у власність покупця та умов приймання і оплати цього товару покупцем.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Позивач свої зобовязання за договором поставки виконав та поставив відповідачу нафтопродукти на суму 511 690 грн. 00 коп., що підтверджується копією видаткової накладної №РН-0003400 від 23 жовтня 2015 року.

Згідно з пунктом 3.2. договору оплата вартості товару здійснюється в безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на рахунок продавця на умовах 100% передоплати. За додатковою угодою до даного договору, підписаною сторонами, оплата може здійснюватися на умовах відтермінування платежу до 10 календарних днів з моменту поставки товару.

На виконання своїх зобовязань відповідачем було сплачено 170 000 грн. 00 коп. боргу.

В подальшому рішенням господарського суду Черкаської області від 06 квітня 2016 року зі справи №925/141/16 було стягнуто з відповідача на користь позивача 341 690 грн. 00 коп. боргу.

Згідно ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Одностороння відмова від зобовязання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 Цивільного кодексу України виконання зобовязання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобовязання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобовязання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Відповідно до п. 5.2. договору за порушення строків оплати вартості товару покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченого товару за кожен день прострочення оплати.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 71 670 грн. 64 коп. пені нарахованої за період з 01 листопада 2015 року по 22 квітня 2016 року на суму боргу 341 690 грн. 00 коп.

Згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Крім того, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України позивачем заявлено до стягнення 26 310 грн. 13 коп. боргу, що виник внаслідок інфляції та 5 111 грн. 30 коп. 3% річних нарахованих за період з 01 листопада 2015 року по 30 квітня 2016 року.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтями 598 - 609 ЦК України рішення суду про стягнення боргу не є підставою для припинення грошового зобовязання.

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання.

Здійснивши перевірку правильності нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій ЛІГА:ЗАКОН ЕЛІТ 9.1.3. судом встановлено, що розрахунок пені невірний, оскільки розмір пені, який підлягає стягненню з відповідача за вказаний позивачем період складає 71 574 грн. 99 коп., інфляційні втрати та 3% річних нараховано в меншому розмірі, однак позивач самостійно визначив суму інфляційних та річних, а тому заявлені до стягнення суми також підлягають стягненню.

Судові витрати підлягають розподілу між сторонами відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України Про судовий збір сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Згідно ч. 2 ст. 7 вищевказаного Закону у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.

Частиною другою ст. 4 Закону України Про судовий збір встановлено, що за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати.

Згідно платіжного доручення №1111 від 11 травня 2016 року позивачем було сплачено 1 560 грн. 00 коп. судового збору.

Оскільки 1,5% від ціни позову складає 1 546 грн. 38 коп., то позивачу підлягає поверненню з Державного бюджету України 13 грн. 62 коп. надмірно сплаченого судового збору.

Водночас як зазначалося вище, Законом України Про судовий збір передбачено, що надмірно сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, а тому повернення судового збору без відповідного клопотання сторони не допускається.

На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 49, 82 - 85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю Діана-Бест, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код 39471186, р/р 5 в ПАТ Райффайзен Банк Аваль, МФО 380805 на користь товариства з обмеженою відповідальністю Регіон Черкаси, вул. Смілянська,118, оф. 210, м. Черкаси, ідентифікаційний код 39362913, р/р 3140 ЧГРУ ПАТ КБ ПриватБанк, МФО 354347 5 111 грн. 30 коп. основного 3% річних, 71 574 грн. 99 коп. пені, 26 310 грн. 13 коп. інфляційних втрат та 1 544 грн. 99 коп. витрат на сплату судового збору.

3. В решті вимог в позові відмовити.

Видати відповідний наказ після набрання рішення законної сили.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду в порядку та строки передбачені розділом ХІІ ГПК України.

Повне рішення складено 23 червня 2016 року.

Суддя А.В.Васянович