ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" червня 2016 р.Справа № 916/450/16
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Величко Т.А.,

суддів: Бєляновського В.В., Лавриненко Л.В.

(Склад колегії сформовано на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями)

при секретарі: Альошиній Г.М.

за участю представників сторін:

від позивача - Мельникова О.О.;

від відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ЮНІОН СТАНДАРД БАНК"

на рішення господарського суду Одеської області від 10.05.2016р.

по справі № 916/450/16

за позовом: Публічного акціонерного товариства "ЮНІОН СТАНДАРД БАНК"

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

про примусове вживання заходів нікчемного правочину шляхом стягнення 8387,91 грн.,

ВСТАНОВИВ:

ПАТ "ЮНІОН СТАНДАРД БАНК" звернулося до господарського суду Одеської області з позовними вимогами до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про примусове вжиття заходів нікчемного правочину, а саме стягнення з ФОП ОСОБА_4 належні ПАТ "ЮНІОН СТАНДАРД БАНК" та отримані відповідачем на підставі нікчемного правочину - Договору оренди приміщення №1658 від 01.09.2016р. кошти у сумі 8387,91 грн.

В обґрунтування позовних вимог ПАТ "ЮНІОН СТАНДАРД БАНК" зазначило, що у зв'язку із запровадженням у банку тимчасової адміністрації та у відповідності до ч.1 ст. 38 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" було проведено перевірку правочинів, які було укладено з боку банку протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації на предмет виявлення правочинів, що є нікчемними, визначених ч. 3 ст. 38 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відповідною перевіркою було встановлено, що укладений між банком та ФОП ОСОБА_4 Договір оренди приміщення №1658 від 01.09.2015р. містить ознаки та підпадає під критерії нікчемності, відповідно до п.п. 3,7,8 ст. 38 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Позивач зазначає, що укладання вказаного договору оренди та передання орендованого приміщення відбувалося за цінами, які значно перевищували ринкову вартість оренди аналогічного майна, відповідно до аналізу ринкових цін, який було проведено позивачем за інформацією різних інтернет ресурсів, що, на думку позивача, є порушенням умов, які визначені ст. 38 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Також позивач зазначає, що Договір оренди приміщення №1658 від 01.09.2016р. укладено з порушенням вимог ч. 2 ст. 813 Цивільного Кодексу України, якою визначено, що сторонами у договорі найму житла можуть бути фізичні та юридичні особи. Якщо наймачем є юридична особа, вона може використовувати житло лише для проживання у ньому фізичних осіб.

Укладання договору оренди відбувалося з пов'язаною особою банку на умовах, які не відповідають законодавству, на момент укладання договору оренди Фізична особа - підприємець ОСОБА_4 займала посаду радника Голови Правління.

Встановивши зазначене, рішенням Уповноваженої особи №1-ТА від 30.11.2015р. Договір оренди приміщення №1658 від 01.09.2015р. було віднесено до категорії нікчемних та визнано нікчемним.

Вищенаведені обставини, на думку позивача, є підставами для вжиття заходів нікчемного правочину та стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 грошових коштів, що були сплачені банком - як компенсація витрат ФОП ОСОБА_4 на комунальні платежі у розмірі 8387,91 грн. в судовому порядку, що й зумовило звернення ПАТ "ЮНІОН СТАНДАРД БАНК" до господарського суду Одеської області з відповідним позовом для захисту прав та охоронюваних інтересів.

Ухвалою місцевого господарського суду від 29.02.2016р. прийнято позовну заяву ПАТ "ЮНІОН СТАНДАРД БАНК" до розгляду та порушено провадження у справі.

В запереченнях на позовну заяву відповідач просив суд відмовити позивачу в задоволенні позивних вимог та вважає їх безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідач зазначає, що дійсно ОСОБА_4 обіймала посаду радника Голови Правління ПАТ "ЮНІОН СТАНДАРД БАНК", однак твердження позивача, що вона була пов'язаною особою банку не відповідає дійсності. Стаття 52 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» містить виключний перелік осіб, які є пов'язаними особами банку. Посилання позивача на п.3 ч.1 ст. 52 ЗУ «Про банки і банківську діяльність», в якості підтвердження визначення ОСОБА_4 як пов'язаної особи банку не може бути прийнято до уваги, тому що відповідно до ст.42 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» - керівниками банку є голова, його заступники та члени ради банку, голова, його заступники та члени правління банку, головний бухгалтер, його заступники, керівники відокремлених підрозділів банку. Таким чином, у відповідності до законодавства, радник Голови Правління не відноситься до пов'язаної особи банку.

Також відповідач зазначає, що орендна плата за договором оренди приміщення №1658 від 01.09.2015р. позивачем так і не була ні разу здійснена, а були перераховані грошові кошти в якості частково відшкодування за фактично отримані позивачем комунальні послуги (електропостачання та опалення), у тому числі в період, з якого була запроваджена тимчасова адміністрація фонду, а тому у позивача не має підстав на задоволення позовних вимог.

Рішенням господарського суду одеської області від 10.05.2016р. (суддя Д'яченко Т.Г.) у задоволенні позову відмовлено повністю.

Судове рішення мотивоване тим, що позивачем не надано доказів того, що орендований об'єкт використовувався з метою промислового виробництва та для провадження господарської діяльності промислового характеру, як то заборонено нормами цивільного та житлового законодавства. Також позивачем не надано суду доказів та документів, які б чітко підтверджували факт того, що Публічним акціонерним товариством "ЮНІОН СТАНДАРД БАНК" об'єкт оренди було прийнято у користування за цінами, які перевищуються ринкову ціну оренди аналогічного майна, що позбавляє можливості встановити та перевірити стверджену позивачем обставину.

Також суд зазначив, що твердження позивача стосовно того, що договір оренди приміщення №1658 від 01.09.2015р. укладався з пов'язаною особою банку на умовах, які не відповідають законодавству, не підтверджені відповідними доказами та спростовані відповідачем.

Суд дійшов висновку, що за відсутності таких доказів позовні вимоги ПАТ "ЮНІОН СТАНДАРД БАНК" є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

В апеляційній скарзі, не погоджуючись з висновками суду, ПАТ "ЮНІОН СТАНДАРД БАНК" просить скасувати рішення господарського суду Одеської області від 10.05.2016р. по даній справі та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі та стягнути з ФОП ОСОБА_4 належні банку та отримані відповідачем, на підставі нікчемного правочину - Договору оренди приміщення №1658 від 01.09.2016р., кошти у сумі 8387,91 грн.

Доводи скаржника ґрунтуються на допущених господарським судом порушеннях норм матеріального та процесуального права, неправильному встановленню обставин, що мають значення для справи, неправильного дослідження та оцінки доказів, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи.

Скаржник вважає, що визначена в Договорі оренди ціна оренди приміщення перевищує ринкову ціну на оренду аналогічного майна на 7000 грн. Завищення ціни оренди - об'єкта оренди підтверджується зокрема й іншим Договором оренди №10/01/2015 від 10.01.2015р., укладеним з орендодавцем, за яким ПАТ "ЮНІОН СТАНДАРД БАНК" отримав від орендодавця в строкове платне користування квартиру за АДРЕСА_1 за 780 дол. США по середньозваженому курсу продажу долара США на готівковому ринку України, діючому на момент проведення платежу та опублікованому на офіційному сайті НБУ.

Відтак, на думку скаржника, сам факт укладення вищеназваного Договору оренди на подібних умовах є прямим свідченням завищення ціни оренди об'єкта оренди на 20% і більше відсотків від звичайних цін, а також надання окремому кредитору - Орендодавцю переваг (пільг), прямо не встановлених для нього законодавством чи внутрішніми документами ПАТ "ЮНІОН СТАНДАРД БАНК".

Також скаржник зазначає, що предметом позову ПАТ "ЮНІОН СТАНДАРД БАНК" до ФОП ОСОБА_4 є примусове вжиття заходів нікчемного правочину. Нікчемність Договору оренди №1658 від 01.09.2015р. підтверджується відповідним рішенням Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію (Рішення №1-ТА від 30.11.2015р.), що приймалося у відповідності до ст. 38 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та яким встановлені і обгрунтовані підстави для віднесення одного з укладених ПАТ "ЮНІОН СТАНДАРД БАНК" протягом року до моменту запровадження тимчасової адміністрації правочину до категорії нікчемних з підстав його відповідності критеріям нікчемності, визначеним п.п. 3,7 та 8 п.3 ст. 38 Закону. Вказане рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію не оскаржувалось, в тому числі і в судовому порядку, є чинним та підлягає виконанню.

Розглянувши матеріали апеляційної скарги, заслухавши пояснення присутніх в засіданні представників сторін, перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки господарським судом, судова колегія дійшла висновку про відсутність підстав для скасування рішення господарського суду.

Як свідчать матеріали справи і це встановлено господарським судом, 01.09.2015р. між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (Орендодавець) та Публічним акціонерним товариством "ЮНІОН СТАНДАРД БАНК" (Орендар) було укладено Договір оренди приміщення №1658.

Відповідно до п. 1.1 договору зазначено, що в порядку та на умовах, визначеного цим договором, орендодавець передає за плату орендареві у строкове користування, а орендар приймає у строкове користування приміщення, що визначене у цьому договорі (надалі об'єкт оренди), та зобов'язується сплачувати орендодавцеві орендну плату.

Відповідно до п.п. 1.2., 1.3 договору, об'єкт, що орендується, являє собою приміщення вартістю 474130,13 грн. з урахуванням її індексації, загальною площею 83 кв.м. та знаходиться за адресою : АДРЕСА_1. Приміщення, що передається в оренду знаходиться в користуванні орендодавця на підставі свідоцтва про право на власність.

Відповідно до п. 2.1. договору, об'єкт оренди передається з метою розміщення відділу банку та провадження господарської діяльності орендаря.

Відповідно до п. 3.1. договору, об'єкт оренди повинен бути переданий орендодавцем та прийнятий орендарем протягом трьох діб з дня набрання чинності цим договором, на підставі Акту приймання-передачі приміщення.

Згідно з п.п. 3.3., 3.4. договору, при переданні об'єкта оренди складається акт приймання-передачі, який підписується сторонами або їх уповноваженими представниками. Об'єкт оренди вважається переданим в оренду з моменту підписання акта передавання-приймання. Одночасно з підписанням акту передавання-приймання орендодавець передає орендареві ключі від приміщень об'єкту оренди.

На виконання умов укладеного договору відповідачем було передане нежитлове приміщення загальною площею 83 кв.м., яке розташоване за адресою АДРЕСА_1, для розміщення відділу банку позивачу, відповідно до акту приймання-передачі приміщення до договору оренди від 01.09.2015р.

Пунктом 5.1. укладеного договору встановлено, що плата за користування приміщенням становить 1000 доларів США за один місяць і виробляється в гривневому еквіваленті за середньозваженим курсом продажу долара США, що діє на момент здійснення платежу і опублікованим на офіційному інтернет-сайті Райфайзен Банк Аваль. Оплата здійснюється до десятого числа кожного місяця. Нарахування та виплата орендної плати проводиться щомісячно, не пізніше 10 числа поточного місяця. Орендар сплачує оренду плату в безготівковому порядку в розмірі, передбаченому п. 5.1. договору. До суми орендної плати не включені витрати з електроенергії, водопостачання, теплопостачання, послуги з утримання будинків та при будинкових територій. Дані витрати компенсуються орендарем на підставі виставлених суборендодавцем рахунків (рахунків облєнерго).

Відповідно до п. 7.2. договору, орендар зобов'язується своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату та комунальні послуги.

На виконання вимог укладеного договору позивачем були відшкодовані відповідачу витрати за комунальні послуги на загальну суму у розмірі 8387,91 грн., відповідно до платіжного доручення №304-1 від 03.11.2015р. у розмірі 6514,14 грн., платіжного доручення №304-2 від 03.11.2015р. у розмірі 852,97 грн., платіжного доручення №304-3 від 03.11.2015р. у розмірі 1020,80 грн., копії яких наявні в матеріалах справи.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 02.10.2015р. №665/БТ „Про віднесення ПАТ „ЮНІОН СТАНДАРТ БАНК" до категорії неплатоспроможних", 02.10.2015р. виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №182 „Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ „ЮНІОН СТАНДАРТ БАНК", відповідно до якого з 03.10.2015р. було запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено Білу Ірину Володимирівну уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ „ЮНІОН СТАНДАРТ БАНК".

У зв'язку із запровадженням у банку тимчасової адміністрації та у відповідності до ч.1 ст. 38 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" було проведено перевірку правочинів, які було укладено з боку банку протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації на предмет виявлення правочинів, що є нікчемними, визначених ч. 3 ст. 38 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відповідною перевіркою було встановлено, що укладений Договір оренди приміщення №1658 від 01.09.2015р. містить ознаки та підпадає під критерії нікчемності, відповідно до п.п. 3,7,8 ст. 38 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Позивач у позовній заяві зазначає, що укладання вказаного договору оренди та передання орендованого приміщення відбувалося за цінами, які значно перевищували ринкову вартість оренди аналогічного майна, відповідно до аналізу ринкових цін, який було проведено позивачем за інформацією різних інтернет ресурсів, що, на думку позивача, є порушенням умов, які визначені ст. 38 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Крім того, позивач зазначив, що Договір оренди приміщення №1658 від 01.09.2016р. укладено з порушенням вимог ч. 2 ст. 813 Цивільного Кодексу України, якою визначено, що сторонами у договорі найму житла можуть бути фізичні та юридичні особи. Якщо наймачем є юридична особа, вона може використовувати житло лише для проживання у ньому фізичних осіб.

Відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна - об'єктом оренди є нежитлова квартира за реєстраційним номером 16259535, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

У зв'язку з чим позивач зазначає, що об'єкт оренди є житловою квартирою, що відповідно до приписів ч. 2 ст. 813 Цивільного Кодексу України, може використовуватись юридичною особою виключно для проживання у ній фізичних осіб.

Додатково, позивачем зазначалось, що укладання договору оренди відбувалося з пов'язаною особою банку на умовах, які не відповідають законодавству та на момент укладання договору оренди Фізична особа - підприємець ОСОБА_4 займала посаду радника Голови Правління.

Встановивши зазначене, рішенням Уповноваженої особи №1-ТА від 30.11.2015р. Договір оренди приміщення №1658 від 01.09.2015р. було віднесено до категорії нікчемних та визнано нікчемним.

01.12.2015р. уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ „ЮНІОН СТАНДАРТ БАНК" надіслала на адресу відповідача повідомлення за вх.№716 про нікчемність укладеного з позивачем Договору оренди приміщення №1658. Повідомлення містило вимогу негайно, але не пізніше семи днів з моменту отримання повідомлення, повернути банку кошти, отриманих на підстав нікчемного правочину, що були сплачені банком в сумі 8387,91 грн., як компенсація витрат ФОП ОСОБА_4 на комунальні платежі.

Однак вимога, що містилась у повідомленні була проігнорована, відповідач вказані кошти не повернув.

На даний час, відповідно до постанови Правління Національного банку України від 24.12.2015р. №939 „Про відкликання банківської ліцензії ПАТ „ЮНІОН СТАНДАРТ БАНК" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 28.12.2015р. за №241 „Про початок процедури ліквідації ПАТ „ЮНІОН СТАНДАРТ БАНК" та делегування повноважень ліквідатора банку".

Відповідно до вказаного рішення розпочато процедуру ліквідації ПАТ „ЮНІОН СТАНДАРТ БАНК" з 28.12.2015 року до 27.12.2017 року включно, призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ „ЮНІОН СТАНДАРТ БАНК", відповідно до Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", юрисконсульту I категорії відділу супроводження виведення неплатоспроможних банків з ринку департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кічуку Олегу Івановичу на два роки з 28.12.2015р. до 27..12.2017р. включно.

Враховуючи викладене, позивач звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою про вжиття заходів нікчемного правочину та стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 грошових коштів у розмірі 8387,91 грн. - витрат за оплату комунальних послуг.

Судова колегія апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду про відмову в задоволенні позовних вимог ПАТ „ЮНІОН СТАНДАРТ БАНК" та вважає, що доводи, заперечення і вимоги позивача, викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними, необґрунтованими та задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За своїм змістом договір встановлює умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, тобто, дії осіб, спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з п. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до п.2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

В силу вимог п. 2 статті 203 Цивільного кодексу України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено господарським судом, договір оренди приміщення №1658 від 01.09.2015р. було підписано повноваженими особами та визначений об'єкт оренди відповідно до п. 1.2. договору було передано Публічному акціонерному товариству "ЮНІОН СТАНДАРД БАНК", що підтверджується актом примання-передачі приміщення від 01.09.2015р.

Відповідно до п.2 ст. 38 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Після запровадження у ПАТ "ЮНІОН СТАНДАРД БАНК" тимчасової адміністрації було проведено перевірку правочинів, відповідно до якої було встановлено, що договір оренди приміщення №1658 від 01.09.2015р. містить ознаки нікчемного договору.

Відповідно до п.п 3,7,8 ч.3 ст. 38 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав, зокрема, якщо банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

Відповідно до п.п. 14.1.71. п. 14.1. ст. 14 Податкового Кодексу України визначено, що звичайна ціна - ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін.

Приписами ст. 813 Цивільного Кодексу визначено, що сторонами у договорі найму житла можуть бути фізичні та юридичні особи. Якщо наймачем є юридична особа, вона може використовувати житло лише для проживання у ньому фізичних осіб.

Приписами ст. 383 Цивільного Кодексу України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Позивач у своїх доводах посилався на те, що Публічним акціонерним товариством "ЮНІОН СТАНДАРД БАНК" об'єкт оренди було прийнято у користування за цінами, які перевищуються ринкову ціну оренди аналогічного майна та посилався на аналіз ринкових цін, який було отримано за інформацією різних інтернет ресурсів, однак, доказів та документів, які б чітко підтверджували даний факт, з боку позивача не було надано ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної, що позбавляє можливості встановити та перевірити стверджену позивачем обставину.

Пояснення позивача ґрунтуються на ствердженні, що відповідач не мав право щодо укладання договору оренду, об'єктом якого є житлове приміщення - квартира. Однак, доказів того, що орендований об'єкт використовується з метою промислового виробництва та для провадження господарської діяльності промислового характеру, як то заборонено нормами цивільного та житлового законодавства, з боку позивача надано не було.

Твердження позивача стосовно того, що договір оренди приміщення №1658 від 01.09.2015р. укладався з пов'язаною особою банку на умовах, які не відповідають законодавству, не підтверджені відповідними доказами і також не приймаються до уваги колегією суддів.

Пунктом 8 ч. 3 ст. 38 Закону України „Про гарантування вкладів фізичних осіб" вказано, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав, зокрема, банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

Стаття 52 Закону України „Про банки та банківську діяльність" містить перелік осіб, які є пов'язаними особами банку, а саме: контролери банку; особи, які мають істотну участь у банку, та особи, через яких ці особи здійснюють опосередковане володіння істотною участю у банку; керівники банку, керівник служби внутрішнього аудиту, керівники та члени комітетів банку; споріднені та афілійовані особи банку, у тому числі учасники банківської групи; особи, які мають істотну участь у споріднених та афілійованих особах банку; керівники юридичних осіб та керівники банків, які є спорідненими та афілійованими особами банку, керівник служби внутрішнього аудиту, керівники та члени комітетів цих осіб; асоційовані особи фізичних осіб, зазначених у пунктах 1 - 6 цієї частини; юридичні особи, в яких фізичні особи, зазначені в цій частині, є керівниками або власниками істотної участі;

Частиною 1 ст. 42 Закону України „Про банки та банківську діяльність" визначено, що керівниками банку є голова, його заступники та члени ради банку, голова, його заступники та члени правління банку, головний бухгалтер, його заступники, керівники відокремлених підрозділів банку.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 займала посаду радника Голови Правління Публічного акціонерного товариства "ЮНІОН СТАНДАРД БАНК", однак, відповідно до законодавства та переліку, який чітко визначено у Законі України „Про банки та банківську діяльність", відповідна особа не може вважатися пов'язаною особою банку.

А тому господарський суд дійшов правильних висновків, що надані позивачем докази не можуть бути прийняті судом як докази для вжиття заходів нікчемного правочину та стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 грошових коштів у розмірі 8387,91 грн.

Договір оренди приміщення №1658 укладено 01.09.2015р., при цьому сторони обумовили (п.5.1 договору), що витрати з електроенергії, водопостачання, теплопостачання компенсуються орендарем (банком) на підставі виставлених орендодавцем рахунків. Платіжні доручення на оплату витрат за електроенергію, газ, виставлені та оплачені в листопаді 2015р.

Рішенням Уповноваженої особи №1-ТА від 30.11.2015р. вказаний правочин було віднесено до категорії нікчемних та визнано нікчемним, проти чого відповідач не заперечує. Станом на 04.12.2015р. відповідачем було отримано від позивача своє майно, приміщення було звільнено, що підтверджується розпискою.

Таким чином, фактично, за час дії договору оренди приміщення №1658, позивачем орендна плата не сплачувалась, але приміщення використовувалося і комунальні послуги (газ, вода, електроенергія) - споживалися.

Позивачем не зазначено правових підстав, передбачених чинним законодавством, або ж умовами договору, які б визначали обов'язковість повернення вартості спожитих (використаних) послуг у разі припинення договірних стосунків.

Апеляційна інстанція погоджується з висновками господарського суду щодо не доведеності позивачем факту нікчемності договору оренди приміщення №1658, а також відсутності підстав для задоволення вимог про компенсацію витрат за комунальні послуги за цим договором.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

Доводи, заперечення та вимоги ПАТ "ЮНІОН СТАНДАРД БАНК", викладені в апеляційній скарзі, також підлягають відхиленню з підстав, викладених в мотивувальній частині постанови.

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Одеської області від 10.05.2016 року по справі №916/450/16 відповідає вимогам чинного законодавства та матеріалам справи, підстави для його скасування або зміни відсутні, а тому воно підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга ПАТ "ЮНІОН СТАНДАРД БАНК" - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103-105 ГПК України,

суд постановив:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ЮНІОН СТАНДАРД БАНК" залишити без задоволення, рішення господарського суду Одеської області від 10.05.2016р. у справі №916/450/16 - без змін.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Т.А. Величко

Суддя В.В. Бєляновський

Суддя Л.В. Лавриненко