РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2016Справа №910/30375/15

За позовом Львівського міського комунального підприємства "Львівтеплоенерго";

до Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз

України";

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача

Міністерство енергетики та вугільної промисловості України;

про зобов'язання вчинити дії.

Суддя О. В. Мандриченко

Представники:

Від позивача: Іващук О.В., представник, довіреність № б/н від 04.02.2014 р.;

Від відповідача: Пронюк В.Я., представник, довіреність № 14-182 від 15.07.2014 р.;

Від третьої особи: Яковлев О.І., представник, довіреність № 51/2016 від 20.04.2016 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У листопаді 2015 року позивач Львівське міське комунальне підприємство "Львівтеплоенерго" пред'явив у господарському суді позов до відповідача ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про зобов'язання вчинити дії.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19 січня 2016 року (суддя Якименко М.М.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 01 березня 2016 року (колегія суддів у складі: Отрюха Б.В. - головуючого, Тищенко А.І., Михальської Ю.Б.), позов задоволено.

Постановлено зобов'язати ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" списати штрафні санкції Львівського міського комунального підприємства "Львівтеплоенерго" у розмірі:

- 114 369,98 грн. інфляційних втрат, 101 903,79 грн. 3 % річних, 515 471,47 грн. пені, 652 930,10 грн. 7 % штрафу, що підлягають стягненню на підставі Рішення Господарського суду Львівської області від 06.08.13 у справі № 914/2258/13;

- 12 487 245,56 грн. пені, 7 582 216,68 грн. 3 % річних, 30 845 432,22 грн. інфляційних втрат, що підлягають стягненню на підставі Рішення Господарського суду Львівської області від 11.03.15 у справі № 914/248/15;

- 6 903 572,33 грн. пені, 1 501 529,30 грн. 3 % річних, 11 019 634,39 грн. штрафу, що підлягають стягненню на підставі Рішення Господарського суду Львівської області від 18.09.12 у справі № 5015/3078/12;

- 386 561,39 грн. пені, 608 498,13 грн. штрафу, 74 732,48 грн. 3 % річних, 102 541,53 грн. інфляційних втрат, що підлягають стягненню на підставі Рішення Господарського суду Львівської області від 19.09.12 у справі № 5015/3077/12;

- 292 900,52 грн. пені, 92 821,76 грн. 3 % річних, 207 821,74 грн. інфляційних втрат, що підлягають стягненню на підставі Рішення Господарського суду Львівської області від 19.03.15 у справі № 914/250/15;

- 1 770 921,55 грн. пені, 2 387 444,54 грн. 3 % річних, 9 725 244,83 грн. інфляційних втрат, що підлягають стягненню на підставі Рішення Господарського суду Львівської області від 17.06.15 у справі № 914/1307/15.

Постановою Вищого господарського суду України від 20.04.2016 року у справі № 910/30375/15 касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задоволено частково, постанову Київського апеляційного господарського суду від 01 березня 2016 року та рішення Господарського суду міста Києва від 19 січня 2016 року у справі № 910/30375/15 скасовано, справу № 910/30375/15 передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва в іншому складі суду.

Відповідно до розпорядження керівника апарату Господарського суду міста Києва від 27.04.2016 року № 04-23/844 "Щодо призначення повторного автоматичного розподілу справ" та протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.04.2016 року, справа № 910/30375/15 передана для розгляду судді Мандриченку О. В.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 29.04.2016 р. прийняти справу № 910/30375/15 до провадження суддею Мандриченком О.В., слухання справи призначено на 31.05.2016 р.

У судовому засіданні 31.05.2016 р. оголошено перерву у справі до 16.06.2016 р.

Представник позивача в судовому засіданні 16.06.2016 р. підтримав позовні вимоги повністю та просив їх задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив. У своєму письмовому відзиві зазначає, що позивач та відповідач не мали правових підстав здійснювати списання через відсутність затвердженої Кабінетом Міністрів України форми типового договору про реструктуризацію заборгованості, крім того Закон України "Про засади функціонування ринку природно газу" втратив чинність 01.10.2015, а позивач звернувся до суду після втрати чинності даного закону.

Представник 3-ї особи надав постанову Кабінету Міністрів України №1002 від 05.12.2015 року "Про деякі питання вдосконалення корпоративного управління Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" згідно якої управління відповідачем здійснює Міністерство економічного розвитку і торгівлі, а не Міністерство енергетики та вугільної промисловості України.

Розглянувши документи і матеріали, додані до позовної заяви, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору, господарський суд-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Львівської області від 06.08.2013 року у справі №914/2258/13 стягнуто з позивача на користь відповідача 114 369,98 грн. інфляційних втрат, три відсотки річних у розмірі 101 903,79 грн., пеню у розмірі 515 471,47 грн. та 7% штрафу у розмірі 652 930,10 грн.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 11.03.2015 року у справі № 914/248/15 стягнуто з позивача на користь відповідача 12 487 245,56 - пені, 7 582 216,68 грн. - три відсотків річних, 30 845 432,22 грн. - інфляційних втрат

Рішенням Господарського суду Львівської області від 18.09.2012 року у справі № 5015/3078/12 стягнуто з позивача на користь відповідача 386 561,39 грн. пені, 608 498,13 грн. штрафу, 74 732,48 грн. 3 % річних, 102 541,53 грн. інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 19.09.12 року у справі № 5015/3077/12 стягнуто з позивача на користь відповідача 386 561,39 грн. пені, 608 498,13 грн. штрафу, 74 732,48 грн. 3 % річних, 102 541,53 грн. інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 19.03.2015 року у справі № 914/250/15 стягнуто з позивача на користь відповідача 292 900,52 грн. пені, 92 821,76 грн. - 3% річних, 207 821,74 грн. інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 17.06.2015 року у справі № 914/1307/15 стягнуто з позивача на користь відповідача 1 770 921,55 грн. - пені, 2 387 444,54 грн. - 3% річних, 9 725 244,83 грн. - інфляційних втрат.

Листом №05-6086 від 05.02.2015 позивач повідомив відповідача про сплату заборгованості за газ, спожитий до 01.01.2014 та проханням оформити на підтвердження цього факту акт звіряння розрахунків, а також звернувся до відповідача з проханням списати в порядку ч. 13 ст. 18 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" стягнуті вище вказаними рішеннями Господарського суду Львівської області штрафні та фінансові санкції.

Відповідачем підписано акт звіряння розрахунків від 31.08.2015, з якого вбачається, що не сплаченими залишилися штрафні та фінансові санкції у розмірі 87 686 210, 06 грн. (копія в матеріалах справи).

Спір у справі стосується наявності правових підстав для зобов'язання відповідача списати нараховані позивачу штрафні та фінансові санкції за прострочення по оплаті поставленого згідно договорів купівлі-продажу природного газу.

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Основними видами господарських зобов'язань є майново-господарські зобов'язання та організаційно-господарські зобов'язання.

Згідно із ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати: безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність; з акту управління господарською діяльністю; з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать; внаслідок заподіяння шкоди суб'єкту або суб'єктом господарювання, придбання або збереження майна суб'єкта або суб'єктом господарювання за рахунок іншої особи без достатніх на те підстав; у результаті створення об'єктів інтелектуальної власності та інших дій суб'єктів, а також внаслідок подій, з якими закон пов'язує настання правових наслідків у сфері господарювання.

У відповідності до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно із ч. 1 ст. 13 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Положеннями ст. 14 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Особа може бути звільнена від цивільного обов'язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства.

З огляду на викладені норми вбачається, що підставою виникнення зобов'язання та права вимоги його виконання є, зокрема, закон, що встановлює обов'язкові дії для того чи іншого суб'єкта.

Підставою позову позивачем визначено невиконання відповідачем покладеного на нього приписами ч. 13 ст. 18 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" зобов'язання із списання нарахованої позивачу за прострочення по оплаті поставленого згідно договорів купівлі-продажу природного газу штрафних та фінансових санкцій у загальному розмірі 22 356 672,82 грн. - пені, 12 281 062, 62 грн. - штрафу, 11 740 648, 65 грн. - 3 % річних, 40 995 410, 30 грн. - інфляційних втрат, стягнутих з позивача за рішеннями Господарського суду Львівської області від 06.08.2013 року у справі № 914/2258/13; від 11.03.2015 року у справі № 914/248/15; від 18.09.2012 року у справі № 5015/3078/12; від 19.09.12 року у справі № 5015/3077/12; від 19.03.2015 року у справі № 914/250/15; від 17.06.2015 року у справі № 914/1307/15.

06.06.2015 набрав чинності Закон України від 14.05.2015 № 423-VIII "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (далі - Закон № 423- VIII).

Цим законом було внесено зміни до Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу". Зокрема, статтю 18 Закону доповнено частиною 13 наступного змісту:

Заборгованість теплогенеруючих та/або теплопостачальних організацій за природний газ, спожитий в період з 1 січня 2014 року до 31 грудня 2014 року (без урахування пені, штрафних та фінансових санкцій, що підлягають стягненню на підставі рішення суду), не погашена на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", підлягає реструктуризації шляхом розстрочення на 24 місяці на підставі типового договору про реструктуризацію заборгованості.

Ця реструктуризація здійснюється за умови погашення в трьохмісячний строк з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" теплогенеруючими та/або теплопостачальними організаціями заборгованості за природний газ, спожитий до 1 січня 2014 року (без урахування пені, штрафних та фінансових санкцій, що підлягають стягненню на підставі рішення суду), що залишилася непогашеною на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України".

Зазначені пені, штрафні та фінансові санкції підлягають списанню та не можуть бути предметом подальшого продажу за умови виконання вимог цієї частини.

Судом встановлено, що на день набрання чинності Законом № 423 (06.06.15) заборгованість за спожитий природний газ до 01 січня 2014року за договором № 01/12-97-БО від 19.01.2012р. за рішенням суду від 06.08.2013р. по справі № 914/2258/13 та договором № 14/2504/11 від 30.09.2011р. за рішенням суду від 19.09.2012р. по справі № 5015/3077/12 у ЛКП «Львівтеплоенерго» станом па дату винесення рішень по даних справах була відсутня.

Таким чином, оскільки заборгованість позивача за газ, спожитий за договором № 01/12-97-БО від 19.01.2012р. та договором № 14/2504/11 від 30.09.2011р була оплачена повністю ще до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (06.06.2015 року), норми ч.13 статті 18 Закон України Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" не розповсюджують свою дію на вказані правовідносини в контексті списання пені, 3% річних та інфляційних нарахувань.

Отже, позовні вимоги позивача в частині зобов'язання відповідача списати штрафні санкції Львівського міського комунального підприємства "Львівтеплоенерго", що підлягають стягненню на підставі Рішення Господарського суду Львівської області від 06.08.13 у справі № 914/2258/13 та від 19.09.12 у справі № 5015/3077/12 є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відтак, в силу приписів наведених вище норм законодавства України, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, у позивача існувало право, а у відповідача обов'язок щодо списання присудженої до стягнення за рішеннями Господарського суду Львівської області від 11.03.2015 року у справі №914/248/15; від 18.09.2012 року у справі №5015/3078/12; від 19.03.2015 року у справі №914/250/15; від 17.06.2015 року у справі №914/1307/15 штрафних та фінансових санкцій у вигляді пені та штрафу в розмірі 32 474 274,35 грн., нарахованої за прострочення позивачем строків оплати поставленого згідно договорів купівлі-продажу природного газу, стягнутих за умови виконання вимог ч. 13 ст. 18 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу".

Відповідач не заперечує виконання позивачем вимог ч. 13 ст. 18 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу", а саме, погашення заборгованості позивачем перед відповідачем про що суду надано акт звіряння розрахунків від 31.08.2015, укладений між сторонами, з чим приписи наведеної норм пов'язують можливість списання штрафних та фінансових санкцій за прострочення по оплаті газу.

З огляду на викладене вбачається, що в силу приписів ч. 13 ст. 18 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" зобов'язання позивача перед відповідачем по сплаті штрафних та фінансових санкцій у вигляді пені та штрафу в загальному розмірі 32 474 274,35 грн, стягнутих з позивача рішеннями Господарського суду Львівської області; від 11.03.2015 року у справі №914/248/15; від 18.09.2012 року у справі №5015/3078/12; від 19.03.2015 року у справі №914/250/15; від 17.06.2015 року у справі №914/1307/15, підлягають списанню.

Окрім того, статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з аналізу ст.ст. 519, 612, 625 Цивільного кодексу України право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних, які не є штрафними санкціями, входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту його майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд України в постановах від 23.01.12 р. у справі №37/64, від 01.10.14 р. у справі №6-113цс14, від 04.07.2011 у справі № 3-65гс11.

При цьому зазначене кореспондується з роз'ясненнями, викладеними в п.п. 3.1, 4.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013 № 14.

З наведених норм права та правових положень вбачається, що правова природа суми збільшення боргу боржника на встановлений індекс інфляції та 3% річних полягає у відшкодуванні кредитору понесених ним втрат від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів під час прострочення боржника та отриманні кредитором компенсації (плати) за користування боржником належними кредитору коштами.

Враховуючи викладене, оскільки зобов'язання божника зі сплати кредитору суми боргу, збільшеної на встановлений індекс інфляції та трьох процентів річних є збільшенням розміру грошового зобов'язання боржника, пов'язаним з його простроченням, та не є санкціями, отже відсутні правові підстави вимагати від відповідача списання 3% річних та інфляційних нарахувань за рішеннями Господарського суду Львівської області від 11.03.2015 року у справі №914/248/15; від 18.09.2012 року у справі №5015/3078/12; від 19.03.2015 року у справі №914/250/15; від 17.06.2015 року у справі №914/1307/15.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

З огляду на вищевикладене, враховуючи фактичні обставини, з якими закон пов'язує застосування ст. 18 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" і настання відповідних юридичних наслідків, зважаючи на відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині списання процентів річних та інфляційних нарахувань у даній справі, суд вважає за необхідне відмовити позивачу у задоволенні позову в частині списання процентів річних та втрат від інфляції з огляду на його необґрунтованість та недоведеність в цій частині.

З урахуванням вищевикладеного, оцінивши подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", оскільки спір виник з вини відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 43, 49, 75, 82-85 ГПК України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Зобов'язати Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6; ) списати штрафні санкції Львівського міського комунального підприємства "Львівтеплоенерго" (79040, м. Львів, вул. Д. Апостола, 1; ) у розмірі 12 487 245 (дванадцять мільйонів чотириста вісімдесят сім тисяч двісті сорок п'ять) грн. 56 коп. пені, що підлягають стягненню на підставі Рішення Господарського суду Львівської області від 11.03.2015 року у справі № 914/248/15;

- 6 903 572 (шість мільйонів дев'ятсот три тисячі п'ятсот сімдесят дві) грн. 33 коп. пені та 11 019 634 (одинадцять мільйонів дев'ятнадцять тисяч шістсот тридцять чотири) грн. 39 коп. штрафу, що підлягають стягненню на підставі Рішення Господарського суду Львівської області від 18.09.2012 року у справі №5015/3078/12;

- 292 900 (двісті дев'яносто дві тисячі дев'ятсот) грн. 52 коп. пені, що підлягають стягненню на підставі Рішення Господарського суду Львівської області від 19.03.2015 року у справі №914/250/15;

- 1 770 921 (один мільйон сімсот сімдесят тисяч дев'ятсот двадцять одна) грн. 55 коп. пені, що підлягають стягненню на підставі Рішення Господарського суду Львівської області від 17.06.2015 р. у справі № 914/1307/15.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6; ) на користь Львівського міського комунального підприємства "Львівтеплоенерго" (79040, м. Львів, вул. Д. Апостола, 1; ) судовий збір у розмірі 182 700 (сто вісімдесят дві тисячі сімсот) грн. 00 коп.

4. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

5. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

6. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя О.В. Мандриченко
Дата складання рішення 29.06.2016 р.