КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" липня 2016 р. Справа№ 910/5382/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Коршун Н.М.

Дикунської С.Я.

при секретарі Шмиговській А.М.

за участю представників:

від позивача - Грицик А.С. (довіреність б/н від 05.05.2016 р.)

від відповідача - Поцелов А.О. (довіреність б/н від 08.04.2016 р.)

від третьої особи - не з'явився

розглянувши матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк»

на рішення господарського суду міста Києва від 06.06.2016 р.

у справі №910/5382/16 (суддя Балац С.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Фінанс»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги та зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Фінанс» про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги, посвідченого 28.08.2014 р. приватним нотаріусом КМНО Соколовим О.Є., реєстраційний №1035 та зобов'язання ТОВ «Факторинг Фінанс» повернути АТ «Дельта Банк» оригінали договорів та документів, переданих на виконання договору про відступлення права вимоги, посвідченого 28.08.2014 р. приватним нотаріусом КМНО Соколовим О.Є., реєстраційний №1035.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 23.05.2016 р. допущено до участі у справі Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.

Рішенням господарського суду міста Києва від 06.06.2016 р. у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, прийнятим з неправильним застосуванням норм матеріального права, допущені в процесі розгляду господарської справи порушення норм матеріального та процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Представник позивача в судовому засіданні повністю підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив скаргу задовольнити, рішення скасувати, позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив відмовити в її задоволенні, рішення залишити без змін.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Враховуючи те, що в матеріалах справи містяться докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, а строки розгляду апеляційної скарги обмежені ст. 102 ГПК України, колегія суддів, вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку без участі представника третьої особи.

Колегія суддів зазначає, що ухвалою від 23.06.2016 р. явка сторін у судове засідання обов'язковою не визнавалась.

Зважаючи на те, що неявка представника третьої особи не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, апеляційний господарський суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

28.08.2014 р. між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (Банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторинг Фінанс» укладено договір про відступлення права вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим №1025, відповідно до умов якого позивач передав, а відповідач прийняв право вимоги належного виконання зобов'язань Товариства з обмеженою відповідальністю «Юність» (позичальник), за кредитним договором від 17.10.2007 р. № 22/69/07-КЛТ, та за договорами забезпечення:

- іпотечним договором від 17.10.2007 р. № 22/69/101/07-ІЛТ, укладеним між Публічним акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та позичальником;

- договором застави від 15.08.2008 р. № 22/69/З03/08-ЗЛТ, укладеним між Публічним акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та позичальником;

- договором застави від 02.03.2009 р. № 22/69/З05/08-ЗЛТ, укладеним між Публічним акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та позичальником;

- договором поруки від 19.10.2007 р. № 22/69/П01/07-ПКЛТ, укладеним між Публічним акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Енергоремсервіс».

За змістом п. 1.3 договору про відступлення права вимоги визначено, що ціна відступлення права вимоги становить 45000000,00 грн.

На підставі постанови правління Національного банку України від 02.03.2015 р. № 150 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 р. № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», згідно якого з 03.03.2015 р. запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк».

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 03.08.2015 р. № 147, строк здійснення тимчасової адміністрації у Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» продовжено по 02.10.2015 р. включно.

Постановою Національного банку України від 02.10.2015 р. № 664 відкликано банківську ліцензію та запроваджено процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк».

Відповідно до ч. 2 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Частиною 3 ст. 38 вказаного Закону встановлено, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»;

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України;

9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Уповноваженою особою фонду гарантування вкладів фізичних осіб на підставі наказу від 11.03.2015 р. № 67 створено комісію з перевірки правочинів (інших договорів) за кредитними операціями.

В ході роботи вказаної комісії, оформленої протоколом від 11.08.2015 р. № 47, затвердженим уповноваженою особою на здійснення тимчасової адміністрації, було виявлено ознаки нікчемності, передбачені ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а саме: договору про відступлення права вимоги від 28.08.2014 р.

На думку комісії, позивачем було порушено норми ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки ціна відступлення права вимоги становить 45000000,00 грн. без податку на додану вартість, тоді як загальна сума вимог, які виникли і нараховані за кредитним договором від 17.10.2007 р. № 22/69/07-КЛТ та які були передані відповідачу на день укладення оспорюваного правочину складає 12496652,62 доларів США, який за офіційним курсом НБУ, встановленим на 14:00 27.08.2014 р. складає 173590676,63 грн.

Оспорюваний правочин, на думку позивача, фактично був вчинений сторонами за ціною, яка є значно меншою від її оціночної вартості.

У зв'язку з передачею прав вимоги за договорами забезпечення за кредитним договором від 17.10.2007 р. № 22/69/07-КЛТ позивачем було порушено норми п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки банк надав відповідачу, що є кредитором Банку, переваги, не встановлені для нього законодавством чи внутрішніми документами Банку.

Правомірність висновків відносно наявності нікчемності оспорюваного правочину також підтверджується звітом аудиторської фірми «ІНТЕР-АУДИТ» про фактичні результати аудиторської перевірки окремих операцій Банку. В ході проведення аналітичних процедур за період один рік, початком якого є 01.03.2014 р. встановлено, що основні зміни за розмірами статей активів/пасивів Банку, які не пов'язані із зміною валютних курсів, відбувались за залишками кредитної заборгованості клієнтів.

В подальшому уповноваженою особою на виконання умов Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» 26.08.2015 р. направлені повідомлення про нікчемність правочинів на адресу відповідача, позичальника, Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергоремсервіс» та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Соколова О.Є.

В обгрунтування своїх позовних вимог позивач стверджує, що до укладеного між сторонами спору договору про відступлення права вимоги слід застосувати правила, встановлені ст. 215 ЦК України, з тих підстав, останній має ознаки нікчемності передбачені ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», що також встановлено в затвердженому уповноваженою особою фонду протоколі комісії з перевірки правочинів (інших договорів) за кредитними операціями від 11.08.2015 р. № 47.

За змістом ч.ч. 2-5 ст. 180 ГК України, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості. Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відступлене на користь відповідача право вимоги до позичальника було набуте позивачем у Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк» за договором купівлі-продажу прав вимоги від 27.09.2013 р., посвідченого приватним нотаріусом київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г. за реєстровим номером 2466. Відповідно до вказаного договору позивач, сплативши купівельну ціну в загальній сумі 34880101,93 грн., набув право вимоги за кредитним договором від 17.10.2007 р. № 22/69/07-КЛТ до позичальника за невиконаним грошовим зобов'язанням на загальну суму 99885744,39 грн.

Таким чином позивач, не будучи первісним кредитором позичальника здійснив факторингову операцію, викупивши з дисконтом від номіналу заборгованості у Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк» право вимоги до позивальника за 34880101,93 грн. та в подальшому реалізувавши набуте право вимоги до позивальника відповідачу за 45000000,00 грн., отримавши прибуток від такої операції у розмірі 10119898,07 грн.

Враховуючи, що в результаті виконання сторонами оспорюваного правочину були отримані результати - банком отримані кошти, а відповідачем отримано право вимоги, твердження позивача щодо безпідставного відчуження майна та/або відмови від власних майнових вимог є безпідставними, оскільки безоплатне відчуження майна та/або відмова від власних майнових вимог не можуть передбачати отримання коштів, як оплату за відчужене майно.

Твердження позивача про те, що останній надав відповідачу, що є кредитором Банку, переваги, не встановлені для нього законодавством чи внутрішніми документами Банку є безпідставними, оскільки кредитор - це юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до банку. Відповідач як на дату укладення оспорюваного правочину так і пізніше не мав та не має жодних вимог до позивача та відповідно не може бути його кредитором. Крім того, позивачем не подано до суду жодного доказу щодо перебування відповідача в статусі кредитора Банку та отримання ним в результаті укладення та виконання оспорюваного правочину переваг та пільг.

Щодо заперечень відповідача про відсутність повноважень у підписанта позовної заяви, як уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Банку, колегія суддів зазначає наступне.

За змістом п. 17 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що уповноважена особа фонду - працівник фонду, який від імені фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Отже, законодавством не передбачено обмеження повноважень уповноваженої особи фонду на видачу/або скасування довіреностей під час здійснення в неплатоспроможному банку тимчасової адміністрації та/або його ліквідації (аналогічна правова позиція також закріплена в постанові Вищого господарського суду України від 27.04.2016 р. у справі № 910/23066/15).

З огляду на те, що позивачем не доведено наявність обставин з якими закон пов'язує визнання укладеного між сторонами спору договору про відступлення права вимоги недійсним та наявність підстав нікчемності правочину, які встановлені ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем, в порушення зазначеної норми, належним чином апеляційну скаргу не обґрунтовано, доказів та підстав для скасування рішення суду першої інстанції апеляційному суду не наведено.

З огляду на викладене, посилання скаржника на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, прийнятим з неправильним застосуванням норм матеріального права, допущені в процесі розгляду господарської справи порушення норм матеріального та процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Крім того, доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду та не підтверджуються наявними матеріалами справи.

Тому колегія суддів вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 06.06.2016 р. у даній справі є таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи, у зв'язку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 06.06.2016 р. у справі №910/5382/16 залишити без змін.

Справу №910/5382/16 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання судовим рішенням апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді Н.М. Коршун

С.Я. Дикунська