КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" червня 2016 р. Справа№ 910/27268/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ропій Л.М.

суддів: Рябухи В.І.

Калатай Н.Ф.

за участю представників сторін:

від позивача: Горецька М.В. - представник, дов. № 23-09/15 від 23.09.2015;

від відповідача: не викликався, не з'явився, про місце та час судового засідання повідомлений належним чином;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетично-Івестиційна Компанія"

на рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2016

у справі № 910/27268/15 (суддя Головіна К.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТК "Промтехсервіс"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетично-Інвестиційна Компанія"

про стягнення 62 852,02 грн.

Розпорядженням Керівника апарату Київського апеляційного господарського суду від 27.04.2016 № 09-52/1158/16 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.04.2016 визначено склад колегії суддів: Ропій Л.М. - головуючий суддя, Пашкіна С.А., Калатай Н.Ф.

Розпорядженням Начальника відділу Київського апеляційного господарського суду від 04.05.2016 № 09-52/1267/16 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 04.05.2016 визначено склад колегії суддів: Ропій Л.М. - головуючий суддя, Ткаченко Б.О., Синиця О.Ф.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.05.2016 у справі № 910/27268/15 скарга прийнята до провадження; розгляд справи призначено на 06.06.2016.

Розпорядженням Начальника відділу Київського апеляційного господарського суду від 06.06.2016 № 09-52/2015/16 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 06.06.2016 визначено склад колегії суддів: Ропій Л.М. - головуючий суддя, Рябуха В.І., Калатай Н.Ф.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.06.2016 у справі № 910/27268/15 скарга прийнята до провадження.

На підставі ст.ст. 77, 99 ГПК України ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.06.2016 розгляд апеляційної скарги у справі № 910/27268/15 відкладено на 22.06.2016.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.02.2016 у справі № 910/27268/15 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ТК "Промтехсервіс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетично-Інвестиційна компанія" про стягнення 62 852,02 грн. задоволено; підлягає стягненню з відповідача на користь позивача основана заборгованість у сумі 49 000,00 грн., пеня у сумі 11 967,12 грн., інфляційна складова боргу в сумі 738,00 грн., 3% річних у сумі 1 146,90 грн., витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 218,00 грн., судові витрати на оплату послуг адвоката в сумі 6 000,00 грн.

Рішення мотивовано тим, що відповідачем доказів належної оплати заборгованості суду не надано; провівши перерахунок заявленої позивачем суми пені, інфляційної складової боргу та 3% річних, суд вважає обґрунтованими вимоги про стягнення пені в сумі 11 967,90 грн., інфляційної складової боргу в сумі 738,00 грн., 3% річних у сумі 1 146,90 грн.; понесення позивачем судових витрат, які складаються із судового збору в сумі 1 218,00 грн. та адвокатських витрат у сумі 6 000,00 грн., доведено належними доказами.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2016 у справі № 910/27268/15 скасувати з підстав неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального та процесуального права і прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості у розмірі суми 62 852,02 грн.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

Як стверджує скаржник, судом не належним чином проведено перерахунок заявленої позивачем до стягнення з відповідача суми пені в розмірі 11 967,12 грн., оскільки за результатами проведення розрахунку відповідачем сума нарахованої пені повинна складати 9 642,35 грн.

На думку скаржника, вимоги позивача не можуть бути задоволені в частині оплати послуг адвоката, в заявленій сумі, оскільки подані позивачем документи не відповідають у повній мірі положенням, встановленим нормами ЦПК України.

Скаржник вказує на те, що судом першої інстанції не досліджено та не встановлено належним чином дату виникнення прострочення по оплаті основного боргу та заборгованості.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачем наведено розрахунок пені та позивач заперечує проти доводів скаржника, посилаючись, зокрема, на те, що відповідачем не надано свій розрахунок пені, а твердження про розмір пені 9 642,35 грн. нічим не обґрунтований; що розмір витрат на оплату послуг адвоката обґрунтований, підтверджений матеріалами справи та відповідає вимогам ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", відповідачем не надано свого економічно обґрунтованого розрахунку вартості оплати послуг адвокатів у даному регіоні.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, заслухавши представника позивача, враховуючи доводи відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів встановила наступне.

Позивачем подано позов до суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача 50 000,00 грн. основного боргу, 736,47 грн. 3% річних, 14 285,78 грн. пені, 702,10 грн. індексу інфляції, 1 218,00 грн. судового збору, 6 000,00 грн. витрат на послуги адвоката.

27.11.2015 позивачем до суду першої інстанції подано заяву про зменшення позовних вимог.

25.02.2016 позивачем до суду першої інстанції подано заяву про зменшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просив стягнути з відповідача на користь позивача 49 000,00 грн. основного боргу, 1 146,90 грн. 3% річних, 11 967,12 грн. пені, 738,00 грн. індексу інфляції, 1 218,00 грн. судового збору. 6 000,00 грн. витрат на послуги адвоката.

Як вбачається із матеріалів справи, 06.03.2015 між позивачем та відповідачем укладено договір поставки товару № 38, відповідно до п.п.1.1, 1.2 якого позивач, за договором постачальник, зобов'язується поставити та передати у власність (повне господарське відання) відповідача, за договором покупця, товар, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар на умовах, у строки та в порядку, що визначаються цим договором і чинним законодавством України; кількість, перелік, найменування, вартість та порядок розрахунків визначаються в додатках (специфікаціях), який є невід'ємною частиною цього договору.

Специфікацією № 1 від 11.03.2015 до договору № 38 сторонами погоджено умови про кількість, перелік, найменування, вартість товару, що передається постачальником покупцю; склад вартості товару; порядок та строки оплати товару; строк поставки товару.

Відповідно до специфікації № 1 від 11.03.2015 оплата за товар здійснюється покупцем у два етапи: І етап: авансовий платіж у розмірі 50% від загальної вартості товару протягом трьох банківських днів з дати виставлення рахунку; ІІ етап: остаточний розрахунок в розмірі 50% від загальної вартості товару протягом трьох банківських днів з дати готовності товару до відвантаження.

Позивачем виставлено відповідачу рахунок-фактуру № 935 від 12.03.2015 на оплату товару на загальну суму вартості в розмірі 108 016,00 грн., який оплачений відповідачем у частині передоплати в сумі 54 008,00 грн., що підтверджено платіжним дорученням від 17.03.2015.

Згідно із п.п.4.3, 4.10 договору № 38 передача товару покупцю здійснюється на складі постачальника, якщо інше не вказано у специфікаціях; днем одержання товару вважається день підписання сторонами товаросупровідних документів.

Відповідно до видаткової накладної № РН-0000553 від 24.04.2015 позивач передав, а відповідач через свого представника, діючого на підставі довіреності № 34 від 24.04.2015, одержав товари на загальну суму 108 016,00 грн.

Як встановлено в ч.1 ст.265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ч.ч.1, 2 ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму; до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч.1 ст.193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

В ст.526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи умови специфікації № 1 від 11.03.2015 щодо строку здійснення відповідачем остаточного розрахунку за товар, зважаючи на відсутність у матеріалах справи доказів дати готовності товару до відвантаження, від якої умовами згаданої специфікації передбачено здійснювати відлік трьох банківських днів, то є обґрунтованим вважати дату передання позивачем товару також і датою готовності товару до відвантаження.

Таким чином, оскільки товар був переданий позивачем відповідачу згідно із видатковою накладною № РН-0000553 - 24.04.2015, то відповідач повинен був здійснити остаточний розрахунок із позивачем за товар до 30.04.2015, отже, з 30.04.2015 почалось прострочення відповідачем грошового зобов'язання перед позивачем.

Позивачем направлено відповідачу вимогу від 15.09.2015 № 159 про сплату основного боргу, штрафних санкцій.

Згідно із платіжним дорученням від 16.11.2015 № 1359 відповідачем сплачено позивачу 1 000,00 грн. часткової оплати за товари згідно із рахунком № 935 від 12.03.2015.

Відповідно до ч.1 ст.230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

В ч.1 ст.546 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, у тому числі, неустойкою.

Згідно із п.7.3 договору № 38 за порушення строків оплати покупець сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення, від загальної суми заборгованості, за кожен день прострочення.

Відповідно до ч.1 ст.216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Як встановлено в ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд апеляційної інстанції, перерахувавши суми пені, інфляційних нарахувань, 3% річних за періоди, зазначені позивачем, встановив, що суми пені у розмірі 11 967,12 грн., інфляційних нарахувань у розмірі 738,00 грн., 3% річних у розмірі 1 146,90 грн. є правильними, отже, враховуючи підтвердження матеріалами справи порушення відповідачем грошового зобов'язання, є такими, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Статтею 49 ГПК України до складу судових витрат віднесено витрати по оплаті послуг адвоката.

Надання позивачеві послуг адвоката підтверджено наявними у справі копіями документів: договору № 23-09/15 від 23.09.2015, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 3756 /10, звітом про виконану роботу від 26.11.2015, актом виконаних робіт до договору № 23-09/15 від 23.09.2015, рахунком-фактурою № 05/11-15 від 05.11.2015.

Здійснення оплати послуг адвоката підтверджено витягом із особового рахунку позивача від 06.11.2015, наданого відділенням банківської установи.

Колегія суддів дійшла висновку, що розмір оплати послуг адвоката є обґрунтованим матеріалами справи та співрозмірним із сумою позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не є такими, що відповідають нормам законодавства та матеріалам справи.

Твердження скаржника про те, що розмір пені становить суму 9 642,35 грн.; що сума заборгованості та нараховані штрафні санкції не доведені належним чином, а також неналежним чином досліджено докази на підтвердження розміру витрат за послуги адвоката, є голослівними, оскільки не підтверджені контррозрахунками, конкретними висновками щодо змісту наявних у справі документів.

Також, є безпідставним посилання на невідповідність поданих позивачем документів положенням, встановленим нормами ЦПК України, оскільки господарське судочинство здійснюється відповідно до ГПК України.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав, встановлених нормами законодавства та відповідно до матеріалів справи для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни рішення господарського суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2016 у справі № 910/27268/15 залишити без змін, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетично-Івестиційна Компанія" залишити без задоволення.

2. Справу № 910/27268/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя Л.М. Ропій

Судді В.І. Рябуха

Н.Ф. Калатай