номер провадження справи 27/62/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.06.2016 Справа № 908/1449/16

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Мастер-Кабель Україна (адреса для поштової кореспонденції:69009 м. Запоріжжя, вул. Скворцова, п/в 9, а/с 184; місцезнаходження юридичної особи: 87510 Донецька область, м. Маріуполь, пр. Адмірала Луніна, буд. 15)

до Товариства з обмеженою відповідальністю Виробниче підприємство Електротехніка (69009 АДРЕСА_1)

про стягнення 2 785 799 грн. 63 коп.

Суддя Дроздова С.С.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, дов. б/н від 01.06.2016р.

від відповідача: ОСОБА_2, дов. № 226 від 29.06.2016р.

Господарським судом Запорізької області розглядається позов Товариства з обмеженою відповідальністю Мастер-Кабель Україна, м. Запоріжжя до Товариства з обмеженою відповідальністю Виробниче підприємство Електротехніка, м. Запоріжжя про стягнення 1 234 257 грн. 67 коп. основного боргу, 230 967 грн. 88 коп. три відсотки річних, 1 320 574 грн. 08 коп. втрат від інфляції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.05.2016 р., справу № 908/1449/16 передано на розгляд судді Дроздовій С.С.

Ухвалою суду від 27.05.2016р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 908/1449/16, присвоєно справі номер провадження 27/62/16 та призначено судове засідання на 14.06.2016р.

Ухвалою суду від 14.06.2016р. розгляд справи відкладався на 29.06.2016р., на підставі ст. 77 ГПК України, у звязку з неявкою у судове засідання представника відповідача, а також, враховуючи, необхідність витребування додаткових доказів у справі та документів, які необхідні для всебічного, обєктивного розгляду спору.

29.06.2016р. продовжено розгляд справи № 908/1449/16.

29.06.2016р. до початку розгляду справи представники позивача та відповідача заявили клопотання щодо відмови від здійснення технічної фіксації судового процесу.

Головуючим суддею оголошено яка справа розглядається, склад суду, та розяснено представникам сторін, які прибули в судове засідання, їх права, у тому числі право заявляти відводи.

Відводів складу суду не заявлено.

У судовому засіданні 29.06.2016р. представник позивача підтримав позовні вимоги, на підставах, викладених у позовній заяві та надав додаткові документи, витребувані ухвалою суду. Просить суд стягнути з відповідача 1 234 257 грн. 67 коп. основного боргу, 230 967 грн. 88 коп. три відсотки річних, 1 320 574 грн. 08 коп. втрат від інфляції.

Представник відповідача у судовому засіданні, відкритому 29.06.2016р. визнав позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в розмірі 1 234 257 грн. 67 коп., 3% річних у розмірі 230 967 грн. 88 коп., проти стягнення втрат від інфляції в розмірі 1 320 574 грн. 08 коп. заперечив, у звязку з відсутністю грошових коштів, про що зазначив у письмовому відзиві (міститься в матеріалах справи).

Відповідно до ст. 78 ГПК України, у разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Розглянувши матеріали та фактичні обставини справи, оцінивши надані докази, вислухавши представників позивача та відповідача, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 13, ч. 1, 2 ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї.

Вирішуючи спір, суд враховує наступне. Відповідно до ст. 4-1 ГПК України господарські суди вирішують спори у порядку позовного провадження.

Позов це вимога позивача про захист порушеного або оспорюваного субєктивного права чи охоронюваного законом інтересу, яка здійснюється у визначеній законом процесуальній формі. Згідно з господарським процесуальним законодавством предмет позову це матеріально правова вимога позивача до відповідача, відносно якої суд повинен винести рішення. Матеріальноправова вимога позивача повинна опиратися на певні обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а саме на підставу позову.

Згідно з ст. 20 ГК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Господарським судом встановлено, що 01.03.2013р. між Товариством з обмеженою відповідальністю Мастер-Кабель Україна (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю Виробниче підприємство Електротехніка (покупець) укладено договір постачання № 1895.

З огляду на статтю 509 Цивільного кодексу України вбачається, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

У відповідності до пункту 1 частини 2 статті 1 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обовязків. Цивільні права і обовязки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Договір це категорія цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. До зобовязань, що виникають з договорів, застосовуються загальні положення про зобовязання, якщо інше не випливає із закону або самого договору. Як і будь-який право чин, він є вольовим актом, оскільки виражає спільну волю сторін, що втілюється у договорі. Змістом договору є, власне, ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати договір, і вони мають дотримуватися взятих на себе зобовязань.

У відповідності до статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до п. 1.1 договору на умовах, які викладені в цьому договорі постачання, постачальник зобовязується поставити і передати у власність покупця мідну та іншу подібну металопродукцію, а покупець зобовязується прийняти продукцію і вчасно сплатити постачальникові її вартість. Тип, марка і кількість продукції вкачується в рахунках-фактурах чи накладних, наданих покупцеві на кожну окрему партію продукції.

Згідно п. 2.1 договору загальна сума договору визначається виходячи із вартості поставленої продукції протягом усього строк дії даного договору.

За період з 01.06.2013р. по 31.12.2015р. позивач поставив відповідачу продукцію, згідно із видатковими накладними: № ТМКУм5906 від 17.06.2013р., ТМКУм003356 від 11.02.2014р., № ТМКУм003354 від 24.02.2014р., ТМКУм003354 від 24.02.2014р., ТМКУм008666 від 20.05.2014р., ТМКУм009975 від 03.06.2014р., ТМКУм013613 від 23.07.2014р., ТМКУм013618 від 23.07.2014р., ТМКУм014987 від 19.08.2014р., ТМКУм016201 від 29.08.2014р., ТМКУм016224 від 29.08.2014р., ТМКУм019569 від 28.10.2014р., ТМКУм019572 від 28.10.2014р., ТМКУм020365 від 30.10.2014р., ТМКУм022693 від 28.11.2014р., ТМКУм024407 від 24.12.2014р.

Відповідач лише частково здійснив оплату за поставлену продукцію, що підтверджується реєстром документів, які підтверджують часткове виконання зобовязань відповідачем (міститься в матеріалах справи).

В порушення умов договору, сума боргу у розмірі 1 234 257 грн. 67 коп. залишилася відповідачем не сплаченою.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобовязання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобовязана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку. Майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Статтями 11 та 509 Цивільного кодексу України визначено, що однією із підстав виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватись належним чином і в установлений строк, є договір.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до положень ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, згідно ч. 1 статті 627 Цивільного кодексу України.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства, на підставі ч. 1 статті 628 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона постачальник зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобовязується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до частини другої статті 692 ЦК України покупець зобовязаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. При цьому підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою для виникнення обовязку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

За приписами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Позивач прийняті на себе зобовязання виконав належним чином та здійснив оплату товару, відповідно до умов договору № 1895 від 01.03.2013р.

Відповідач не виконав у повному обсязі умови договору № 1895 від 01.03.2013р., факт виконання зобовязань за договором належним чином не довів.

З урахуванням наведеного, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Виробниче підприємство Електротехніка, м. Запоріжжя 1 234 257 грн. 67 коп. основного боргу.

Крім того позивач просить суд стягнути з відповідача 230 967 грн. 88 коп. три відсотки річних та 1 320 574 грн. 08 коп. втрат від інфляції.

Інфляційні витрати повязані з інфляційними процесами в державі та за своєю природою є компенсацією за понесені збитки, завдані знеціненням грошових коштів, а три відсотки річних є платою за користування коштами, які не були своєчасно сплачені боржником.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

На особу, яка допустила неналежне виконання зобовязання, покладаються додаткові юридичні обов'язки, в тому числі передбачені статтями 611, 625 Цивільного кодексу України.

У відповідності до положень чинного законодавства захист цивільних прав здійснюється, зокрема, шляхом стягнення з особи, яка порушила право, завданих збитків, а у випадках передбачених законодавством або договором, неустойки (штрафу, пені), а також інших засобів передбачених законодавством.

До інших засобів захисту цивільних прав, у відповідності до ст. 625 ЦК України, відносяться відсотки річних та інфляційні втрати.

Зокрема, згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Факт виконання зобовязань за договором № 1895 від 01.03.2013р. належним чином відповідач не довів.

Враховуючи встановлений факт прострочення відповідачем виконання грошових зобов'язань, господарський суд, перевіривши нарахування 3 % річних за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство», дійшов висновку, що 3 % річних розраховані невірно. Стягненню підлягає 3 % річних у розмірі 230 927 грн. 13 коп.

В частині стягнення 3 % річних в сумі 40 грн. 75 коп. слід відмовити.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство», господарський суд дійшов висновку, що він складений обґрунтовано та не суперечить вимогам діючого законодавства України, стягненню з відповідача підлягає сума інфляційних витрат у розмірі 1 320 574 грн. 08 коп.

Відповідно до ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобовязаннями усім належним їй майном.

Відповідно до вимог ст.ст. 22, 33 ГПК України сторони зобов'язані вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, ст. 34 ГПК України.

Згідно зі ст. 599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Під належним виконанням зобовязання розуміють виконання належній особі, в належному місці, в належний строк (термін), з додержанням усіх інших вимог і принципів виконання зобовязань. Якщо учасники зобовязання порушують хоч би одну з умов його належного виконання, зобовязання не припиняється, а трансформується (змінюється), оскільки в такому разі на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обовязки у вигляді відшкодування збитків, сплати неустойки тощо. Виконання таких додаткових обовязків, як правило, не звільняє боржника від виконання зобовязання в натурі. Лише після того, як сторони здійснять усі дії, що випливають із зобовязання, воно вважатиметься припиненим.

Виконання, яке припиняє зобовязання, має бути належним чином оформлене (підтверджене).

Ст. 218 ГК України встановлено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобовязання, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

На підставі статті 85 ГПК України 29.06.2016року прийнято рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 49 ГПК України при частковому задоволенні позову судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 44, 49, 82, 84, 85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Мастер-Кабель Україна, м. Маріуполь, Донецька область до Товариства з обмеженою відповідальністю Виробниче підприємство Електротехніка, м. Запоріжжя задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Виробниче підприємство Електротехніка (69009 АДРЕСА_1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Мастер-Кабель Україна (адреса для поштової кореспонденції:69009 м. Запоріжжя, вул. Скворцова, п/в 9, а/с 184; місцезнаходження юридичної особи: 87510 Донецька область, м. Маріуполь, пр. Адмірала Луніна, буд. 15, ) 1 234 257 (один мільйон двісті тридцять чотири тисячі двісті пятдесят сім) грн. 67 коп. основного боргу, 1 320 574 (один мільйон триста двадцять тисяч пятсот сімдесят чотири) грн. 08 коп. інфляційних втрат, 230 927 (двісті тридцять тисяч девятсот двадцять сім) грн. 13 коп. 3 % річних, 41 786 (сорок одна тисяча сімсот вісімдесят шість) грн. 39 коп. судового збору. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Суддя С.С. Дроздова

Рішення оформлено та підписано 02.07.2016р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.