ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" червня 2016 р.Справа № 916/675/15-г
Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді: Лисенко В.А.,

суддів: Діброви Г.І., Ярош А.І.

(Склад колегії суддів змінено на підставі розпорядження в.о. керівника апарату суду № 336 від 22.06.2016р.)

Секретар судового засідання: Кіртока Л.В.

За участю представників сторін:

від Одеської міської ради - Асташенкова О.І., за довіреністю № 129/исх-гс від 22.06.2016р.;

від ФОП ОСОБА_2 - ОСОБА_3, за довіреністю № 6495 від 13.09.2013р.

Представники Обслуговуючого кооперативу "Гаражний кооператив" Глушко 11Е" та Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Калганової Марії Володимирівни в судове засідання не з'явились. Про час, дату та місце його проведення повідомлені належним чином.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Обслуговуючого кооперативу "Гаражний кооператив" Глушко 11Е"

на рішення господарського суду Одеської області від 25.12.2015р.

по справі № 916/675/15-г

за позовом Обслуговуючого кооперативу "Гаражний кооператив" Глушко 11Е"

до відповідачів:

1) Одеської міської ради;

2) Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2;

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Калганова Марія Володимирівна

про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки

Встановила:

У лютому 2015 року Обслуговуючий кооператив "Гаражний Кооператив "Глушко 11 Е" звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до Одеської міської ради, ФОП ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Константа", Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Калганова Марія Володимирівна про:

- визнання незаконним і скасування рішення Одеської міської ради від 16.04.2013р. № 3368-VI "Про передачу ФОП ОСОБА_2 в оренду земельної ділянки площею 0,0721 га за адресою: АДРЕСА_1, для експлуатації та обслуговування відкритої автостоянки на 50 машино-місць";

- визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 12.06.2013р., розташованої за вказаною адресою, укладеного між Одеською міською радою і ФОП ОСОБА_2, а також про скасування нотаріального запису про реєстрацію зазначеного договору оренди земельної ділянки від 12.06.2013р.

Позовні вимоги з посиланням на приписи статті 6 Закону України "Про оренду землі", статей 181, 215 Цивільного кодексу України та статей 116, 124, 123, 198 Земельного кодексу України обґрунтовані тим, що оскільки на момент прийняття спірного розпорядження судові рішення відповідно до яких за ОСОБА_2 визнано право власності на автостоянку були скасовані, Одеська міська рада не мала жодних передбачених законодавством України підстав без проведення земельних торгів приймати спірне рішення та укладати спірний договір.

Позивач також зазначав, що за змістом ухвали Верховного суду України від 02.02.2011 року у справі №6-121св09 автостоянка на 50 машино-місць є тимчасовою спорудою, яка виготовлена із легких, збірно - розбірних елементів, і не відповідає критеріям нерухомого майна.

Крім того, позивач зазначав, що земельна ділянка передана відповідачу без погодження меж земельної ділянки із суміжними землекористувачами.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 26.03.2015 року було залучено третю особу - Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Калганову Марію Володимирівну до участі у справі, в якості іншого відповідача.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням господарського суду Одеської області від 15.04.2015 р. (суддя Демешин О.А.) залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 28.05.2015р., у задоволенні позовних вимог було відмовлено. В частині позову щодо скасування нотаріального запису про реєстрацію договору оренди земельної ділянки від 12.06.2013р. провадження у справі припинено на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частинах визнання незаконним та скасування рішення Одеської міської ради від 16.04.2013 року за № 3368-VI та визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 12.06.2013 року, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не надано доказів існування наявного у нього права (власності, користування, розпорядження, будь-яких обмежень на його користь, тощо) на спірну земельну ділянку, яке б могло бути порушене внаслідок прийняття власником земельної ділянки спірного рішення та укладення між відповідачами договору та здійсненням нотаріусом відповідного нотаріального запису.

Припиняючи провадження у справі в частині скасування, здійсненого Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калгановою Марією Володимирівною, нотаріального запису (реєстр № 337 від 12.06.2013р.) суд дійшов висновку про те, що спір не підлягає вирішенню у господарських судах України.

Проте, постановою Вищого господарського суду України від 15.09.2015р. судові рішення судів попередніх інстанцій були скасовані із направленням справи на новий розгляд у зв'язку із неналежним дослідженням місцевим та апеляційним господарськими судами обставин, що мають значення для справи.

Під час нового розгляду даної справи позивач уточнив заявлені позовні вимоги та просить суд визнати незаконним та скасувати рішення Одеської міської ради від 16.04.2013р. № 3368-VI „Про передачу фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 в оренду земельної ділянки площею 0,0721 га, за адресою: АДРЕСА_2, для експлуатації та обслуговування відкритої автостоянки на 50 машино-місць", а також визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 12.06.2013р. площею 721 кв.м., що знаходиться АДРЕСА_3, що укладений між відповідачами. Вказана редакція позовних вимог була прийнята судом першої інстанції до розгляду як остаточна.

Востаннє рішенням Господарського суду Одеської області від 25.12.2015р. (суддя Желєзна С.П.) у позові відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог місцевий господарський суд дійшов висновку про відсутність порушеного права та законних інтересів позивача.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Обслуговуючий кооператив "Гаражний кооператив" Глушко 11Е" звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення господарського суду Одеської області та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В апеляційній скарзі сторона посилається на те, що суд першої інстанції проігнорував норми ст. 111-12 ГПК України про обов'язковість вказівок, що містяться у постанові касаційної інстанції, а саме у постанові Вищого господарського суду України від 15.09.2015р. у зазначеній справі.

Апелянт у скарзі зазначає, що наявність запису в Державному реєстрі прав на нерухоме майно зареєстрованого за ОСОБА_2 на зазначену автостоянку, не є підставою для того, щоб вважати його власником. Крім того, сторона зазначає, що даний запис є недійсним, з огляду на скасування рішень судів.

У відзиві на апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_2 просив залишити рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду відвід 25.01.2016р. апеляційну скаргу прийнято до провадження колегією суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Ліпчанської Н.В., суддів: Ярош А.І., Лисенко В.А.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 16.02.2016р. судом апеляційної інстанції витребувано додаткові документи для огляду за клопотанням апелянта. (а.с. 65-71, т.4)

Розпорядженням в.о. керівника апарату суду від 08 квітня 2016 року № 160 „Щодо повторного автоматичного розподілу справи" у зв'язку з перебуванням у відпустці судді Ліпчанської Н.В. з 08 квітня 2016 року, відповідно до підпунктів 2.3.25, 2.3.50 пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого Рішенням Ради суддів України від 26.11.2010 № 30 (зі змінами), було призначено повторний автоматичний розподіл справи № 916/675/15-г, в результаті якого згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями встановлено головуючого суддю, визначеного за допомогою автоматизованої системи, Лисенко В.А.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 11.04.2016р. колегією суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Лисенко В.А., суддів: Гладишевої Т.Я., Ярош А.І. апеляційну скаргу Обслуговуючого кооперативу "Гаражний кооператив" Глушко 11Е" прийнято до свого провадження.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 12 травня 2016 року провадження за апеляційною скаргою Обслуговуючого кооперативу "Гаражний кооператив" Глушко 11Е" на рішення Господарського суду Одеської області від 25.12.2015р. по справі № 916/675/15-г зупинено до розгляду по суті адміністративної справи № 815/759/16. Зобов'язано сторін своєчасно надати апеляційній інстанції відповідну інформацію.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 15.06.2016р. поновлено апеляційне провадження по справі № 916/675/15-г; розгляд апеляційної скарги призначено на 23 червня 2016 року о 10:00 год.

Розпорядженням в.о. керівника апарату суду від 22 червня 2016 року № 336 «Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи» у зв'язку з перебуванням у відпустці судді Гладишевої Т.Я. було призначено повторний автоматичний розподіл справи № 916/675/15-г, в результаті якого згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями замінено суддю Гладишеву Т.Я. суддею Дібровою Г.І.

Представники Обслуговуючого кооперативу "Гаражний кооператив" Глушко 11Е" та приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Калганової Марії Володимирівни в судове засідання призначене на 23 червня 2016 року не з'явились. Про час, дату та місце його проведення повідомлені належним чином., не скористались наданим їм ст. 22 ГПК України правом та повноважних представників не направили.

Сторони про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Причини неявки повноважних представників суду не відомі.

Апеляційною інстанцією також враховано, що явка представників сторін не визнавалась судом обов'язковою.

Відповідно до приписів п. 2 інформаційного листа Вищого господарського суду від 15.03.2010р. № 01-08/140 „Про деякі питання запобігання зловживанню процесуальними правами у господарському судочинстві" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві. У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Судова колегія дійшла висновку про достатність у матеріалах справи документальних доказів для вирішення спору по суті за відсутності вищезазначених представників сторін.

Відповідно до приписів ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи, 14.01.2000 року Інспекцією ДАБК м. Одеси було надано дозвіл №1 ФОП ОСОБА_7 на виконання будівельних робіт по тимчасовій відкритій автостоянці розташованій за адресою: АДРЕСА_1 (том 1 а.с.70).

18.04.2000 року між ФОП ОСОБА_7 (виконавець) та ОСОБА_8 (замовник) було укладено договір про дольову участь в будівництві та обслуговуванні навісу на автостоянці АДРЕСА_4. Відповідно до п. 3.1 вказаного договору, останній укладений сторонами 18.04.2000 року та діяв до 03.12.2004 року з наступною пролонгацією (том 1 а.с.37).

16 грудня 2004 року на виконання рішення Одеської міської ради від 11.10.2004 року №3308-VI спеціалістом КП "Земельно - кадастрове бюро при управлінні земельних ресурсів" Крестінковою К.К. та спеціалістом геодезичного відділу Обласного управління архітектури за присутності представника Одеського міського управління земельних ресурсів Держкомзему України було складено акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) суб'єкту підприємницької діяльності фізичній особі ОСОБА_7 для експлуатації та обслуговування автостоянки на 50 машино - місць за адресою: АДРЕСА_1

29 грудня 2004 року між Одеською міською радою (Орендодавець) та СПД ФО ОСОБА_7 (Орендар) на підставі Закону України "Про оренду землі" та рішення Одеської міської ради від 11.10.2004 року №3308-VI, був укладений договір оренди земельної ділянки загальною площею 721 кв.м., що знаходиться у АДРЕСА_1, згідно з планом земельної ділянки, який є невід'ємною частиною договору.

Відповідно до пунктів 2.1 та 2.2 розділу 2 вказаного договору, в оренду передається земельна ділянка загальною площею 721 кв.м., для експлуатації та обслуговування відкритої автостоянки на 50 машино-місць, у тому числі угіддя: забудовані землі під автостоянками (721 кв.м.).

Інженерне забезпечення - від існуючих міських мереж.

Згідно із пунктами 3.1 та 14.1 договору, його було укладено строком на 5 (п'ять) років, для експлуатації та обслуговування відкритої автостоянки на п'ятдесят машино-місць.

Договір набирає чинності після підписання та його державної реєстрації.

Зазначений договір було підписано сторонами без зауважень та зареєстровано у Одеському міському управлінні ОРФ ЦДЗК, про що зроблено запис у Державному реєстрі земель 09.03.2005 року за №75 (том 1 а.с.119-121).

На виконання вимог пункту 6.3 розділу 6 договору, сторонами, 09.03.2005 року було складено акт приймання передачі земельної ділянки, за яким Орендавець передав, а Орендар прийняв, на виконання рішення Одеської міської ради №3308-VI від 11.10.2004 року та на підставі акта встановлення меж земельної ділянки в натрі, земельну ділянку площею 0,0721 га в оренду, терміном на 5 років, за адресою: АДРЕСА_1, для експлуатації та обслуговування відкритої автостоянки на 50 машино-місць (том 1 а.с.127).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року гр. ОСОБА_7 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси 12.05.2008 року серія НОМЕР_1 (том 1 а.с.128).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси 24.11.2008р. за результатами розгляду справи №2-5896/08р. визнано право власності на автостоянку на 50 машино-місць, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 у м. Одесі. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 27.02.2009р. рішення Київського районного суду м. Одеси 24.11.2008р. по справі №2-5896/08р було залишено без змін. Ухвалою Верховного Суду України від 02.11.2011р. рішення Київського районного суду м. Одеси 24.11.2008р. по справі №2-5896/08р та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 27.02.2009р. було скасовано та справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

За результатами нового розгляду даної справи Київським районним судом м. Одеси 01.07.2011р. визнано право власності на автостоянку на 50 машино-місць, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 у м. Одесі. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 15.11.2012р. заочне рішення Київського районного суду м. Одеси 01.07.2011р. було залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 03.04.2013р. ухвала апеляційного суду Одеської області від 15.11.2012р була скасована та справа передана на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 17.09.2013р. заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 01.07.2011р. було скасовано та закрито провадження у справі, у зв'язку з відмовою позивача від позову.

14 вересня 2012 року було проведено державну реєстрацію ГК "Глушко 11 Е", метою створення якого є обслуговування його членів та забезпечення захисту їх прав.

Листом від 08.11.2012 року позивач звернувся до начальника Одеського міського управління земельних ресурсів з проханням надати в дострокову оренду спірну земельну ділянку з розрахунку 54 машино-місця з оформленням всіх необхідних документів (том 1 а.с.75).

03 жовтня 2012 року ОСОБА_2 був зареєстрований в якості фізичної особи - підприємця (том 1 а.с.80).

19.02.2013 року Одеською міською радою було прийнято рішення №2875-IV "Про надання дозволу ФОП ОСОБА_2 на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та її подальшої передачі в оренду орієнтовною площею 0,0721 га, за адресою: АДРЕСА_1, для експлуатації та обслуговування відкритої автостоянки на 50 машино-місць (том 1 а.с.108).

20.03.2013 року складено акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) переданні ФОП ОСОБА_2 в якому зазначено угіддя 49.3 - тимчасова - 0,0549 га та 49.5 - проїзди, проходи та площадки - 0,0172 га (том 1 а.с.173).

Рішенням Одеської міської ради від 16.04.2013р. за №3368-VІ „Про передачу фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 в оренду земельної ділянки площею 0,0721 га, за адресою АДРЕСА_1, для експлуатації та обслуговування відкритої автостоянки на 50 машино-місць", яким було вирішено передати фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 в оренду земельну ділянку площею 0,0721 га, за адресою АДРЕСА_1, у довгострокову оренду терміном на 25 років до початку реалізації планувальних рішень району для експлуатації та обслуговування відкритої автостоянки на 50 машино-місць, зобов'язано ОСОБА_2 замовити у виконавчому органі Одеської міської ради щодо забезпечення реалізації повноважень Одеської міської ради у галузі земельних відносин оформлення договору оренди землі, затверджено орендну плату та договір оренди.

На підставі даного рішення, 12.06.2013р. між Одеською міською радою (Орендодавець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (Орендар) було укладено договір оренди землі, за умовами якого Орендодавець передав, а Орендар прийняв у строкове, платне володіння та користування земельну ділянку, площею 721 кв.м., у тому числі під тимчасовою забудовою 549 кв.м., під проїздами, проходами та площадками 172 кв.м. за адресою АДРЕСА_1, строком на 25 років, до початку реалізації планувальних рішень району для експлуатації та обслуговування відкритої автостоянки на 50 машино-місць. Даний договір був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калгановою Марією Володимирівною та зареєстрований в реєстрі за №337.

Пунктом 2.2. договору зазначено, що автостоянка на 50 машино-місць, за адресою АДРЕСА_1, належить ОСОБА_2 на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси 24.11.2008р. по справі №2-5896/08р., ухвали апеляційного суду Одеської області від 27.02.2009р., зареєстрованих 05.01.2011р. КП „ОМБТІ та РОН", номер запису 2581 в книзі 103неж-6, реєстраційний номер 32558715, згідно витягу про державну реєстрацію прав №28588487, виданого 05.01.2011р. КП „ОМБТІ та РОН".

Позивач стверджує, що при прийнятті спірного рішення та укладенні спірного договору були порушені права членів кооперативу, які приймали участь у будівництві та обслуговуванні навісів на автостоянці, а також посилається на порушення норм земельного законодавства при передачі ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,0721 га, за адресою АДРЕСА_1, у довгострокову оренду. Крім того, позивачем висуваються доводи про реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на об'єкт, який не має статусу нерухомого, що суперечить вимогам діючого законодавства.

Проаналізувавши матеріали справи, судова колегія дійшла до висновку, що судом першої інстанції вірно встановлені обставини справи й до спірних правовідносин застосовані належні норми матеріального права із дотриманням норм господарського процесуального законодавства з огляду на наступне.

13.09.2012р. на загальних зборах засновників (членів) обслуговуючого кооперативу „Гаражний кооператив „Глушко 11Е" було прийнято рішення про заснування Кооперативу, яке оформлене протоколом №1, про що 14.09.2012р. до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців було внесено запис № 1 044483.

Твердження ГК "Глушко 11 Е" про порушення його прав наданням в оренду ФОП ОСОБА_2 спірної земельної ділянки судова колегія вважає необґрунтованим, оскільки належними доказами не підтверджується наявність у ГК "Глушко 11 Е" прав на орендовану земельну ділянку.

Відсутні докази, з яких вбачалося б претендування кооперативу на спірну земельну ділянку або належних правовстановлюючих документів, які б обумовлювали наявність майна на ній.

Відповідно до статті 124 Земельного кодексу України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

В свою чергу, частиною 2 статті 134 Земельного кодексу України встановлено, що не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі розташування на земельних ділянках об'єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб.

Як вбачається з матеріалів справи, безпосередньо у позивача, як юридичної особи, яка і звернулася до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів, відсутнє будь-яке нерухоме майно на земельній ділянці, яка була надана в оренду ОСОБА_2

Наведене свідчить про відсутність і самого факту порушення прав та охоронюваних законом інтересів Кооперативу при прийнятті Одеською міською радою рішення від 16.04.2013р. №3368-VІ „Про передачу фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 в оренду земельної ділянки площею 0,0721 га за адресою: АДРЕСА_1 для експлуатації та обслуговування відкритої автостоянки на 50 машино-місць" та відповідно і при укладанні між відповідачами договору оренди земельної ділянки від 12.06.2013р.

Більшість тверджень позивача засновані на участі його членів у будівництві автостоянки, право власності на яку на теперішній час зареєстроване за ОСОБА_2, та яка розташована на земельній ділянці, що перебуває в оренді ОСОБА_2 на підставі спірного договору, проте можливі спори та вимоги, що випливають із особистої участі певних фізичних осіб у будівництві автостоянки ніяким чином не впливають на правовий статус Кооперативу.

Докази передання його учасниками на користь позивача майнових прав щодо вказаної автостоянки матеріали справи не містять.

Щодо доводів позивача відносно того, що автостоянка, право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_2, не є об'єктом нерухомості, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Згідно зі ст. 1 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 1 липня 2004 року N 1952-IV (з наступними змінами та доповненнями; державна реєстрація прав за яким здійснюється з 01.01.2013р. відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України „Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" та інших законодавчих актів України" від 11 лютого 2010 року N 1878-VI) цей Закон регулює відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Дія цього Закону не поширюється на державну реєстрацію прав на повітряні і морські судна, судна внутрішнього плавання, космічні та інші об'єкти цивільних прав, на які поширюється правовий режим нерухомої речі.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 3 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Положеннями ст. 4 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: 1) право власності на нерухоме майно; 2) право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; іпотека; довірче управління майном; 3) інші речові права відповідно до закону; 4) податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

Відповідно до ст. 28 Закону України „Про регулювання містобудівної діяльності" в редакції, чинній на час набуття ОСОБА_2 права власності на автостоянку за рішенням суду та реєстрації відповідного права, малою архітектурною формою є невелика споруда декоративного, допоміжного чи іншого призначення, що використовується для покращення естетичного вигляду громадських місць і міських об'єктів, організації простору та доповнює композицію будинків, будівель, їх комплексів. До малих архітектурних форм належать: ) альтанки, павільйони, навіси; 2) паркові арки (аркади) і колони (колонади); 3) вуличні вази, вазони і амфори; 4) декоративні фонтани і басейни, штучні паркові водоспади; 5) монументальна, декоративна та ігрова скульптура; 6) вуличні меблі (лавки, лави, столи); 7) садово-паркове освітлення, ліхтарі; 8) сходи, балюстради; 9) паркові містки; 10) обладнання дитячих ігрових майданчиків; 11) павільйони зупинок громадського транспорту; 12) огорожі, ворота, ґрати; 13) меморіальні споруди (надгробки, стели, обеліски тощо); 14) рекламні та інформаційні стенди, дошки, вивіски; 15) інші об'єкти, визначені законодавством. Тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту. Тимчасова споруда для здійснення підприємницької діяльності може мати закрите приміщення для тимчасового перебування людей (павільйон площею не більше 30 квадратних метрів по зовнішньому контуру) або не мати такого приміщення. Розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до Закону України "Про благоустрій населених пунктів". Розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади з питань будівництва, містобудування та архітектури.

Також відповідно до абз. 8 п. 4 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 р. N 868 (з наступними змінами та доповненнями) не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження на копалини, рослини, а також на малі архітектурні форми, тимчасові, некапітальні споруди, що розташовані на земельній ділянці, переміщення яких можливе без їх знецінення та зміни призначення. Аналогічні положення містив також і Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 р. N 703, та Тимчасове положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно (затверджено наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 р. N 7/5, які були чинними до вказаного порядку.

При цьому, ч. 2 ст. 34 ГПК України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні підтверджуватись певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, сам по собі факт чинної державної реєстрації права на об'єкт підтверджує належність цього об'єкту до категорії нерухомості, незалежно від чинності правової підстави виникнення такого права для титульного власника та його особи. В той же час, визначення підставності такої реєстрації знаходиться поза компетенцією господарського суду виходячи як із суб'єктного складу учасників судового процесу, так і з визначеної законом підвідомчості та підсудності даної справи.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб; визнання правочину недійсним.

Відповідно до ст. 215 України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Згідно з ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

У п.п. 2.1, 2.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року N 11 „Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" (з наступними змінами та доповненнями) зазначено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Відповідність чи невідповідність правочину вимогам закону має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

У п. 2 роз'яснення Президії Вищого арбітражного суду України від 26.01.2000 р. N 02-5/35 „Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів" (з наступними змінами та доповненнями) зазначено, що підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

Враховуючи вищевикладене судова колегія повністю погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, оскільки позивачем не доведено в чому полягає порушення його прав.

Судова колегія не може погодитися з твердженнями ГК "Глушко 11 Е" щодо відсутності реєстрації права власності на нерухоме майно за ФОП ОСОБА_2 на орендованій земельній ділянці, оскільки це спростовується витребуваними апеляційною інстанцією нотаріально посвідченим витягом про державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно станом на 05.01.2011 р. та оригіналом витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 26.05.2015 р.

Відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Із запровадженням в Україні з 01.01.2013р. нової системи державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державна реєстрація прав на нерухоме майно та їх обтяжень проводиться державним реєстратором прав на нерухоме майно органу державної реєстрації, а також нотаріусами.

На відміну від попередньої редакції Закону, за якою державна реєстрація речових прав скасовувалася в разі, зокрема, якщо підстави, за яких вони були внесені, визнані судом недійсними, або винесення судом відповідного рішення, про що вносилися дані до Реєстру прав власності на нерухоме майно, відтепер частиною другою статті 26 чинної редакції Закону передбачено внесення до Державного реєстру прав на нерухоме майно запису про скасування державної реєстрації прав "у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав".

Аналогічна правова позиція відображена у Інформаційному листі Вищого господарського суду України від 08.02.2013 р. № 01-06/319/2013 "Про деякі питання, пов'язані із запровадженням нової системи державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Отже, скасування рішень судів, на підставі яких було проведено державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за ФОП ОСОБА_2, не означало автоматичного скасування факту визнання державою факту наявності права власності на нерухоме майно за ФОП ОСОБА_2, а відтак Одеською міською радою не було порушено вимоги ст. 124 Земельного кодексу України.

Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновки суду першої інстанції, апеляційний господарський суд вважає, що оскаржуване судове рішення прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права, відповідає фактичним обставинам і матеріалам справи, а підстави, передбачені ст. 104 ГПК України, для його зміни чи скасування відсутні.

За таких обставин, оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Обслуговуючого кооперативу "Гаражний кооператив" Глушко 11Е" - без задоволення.

Керуючись ст.99, 101, 103 п.1, 105 ГПК України, судова колегія -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Обслуговуючого кооперативу "Гаражний кооператив" Глушко 11Е" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 25.12.2015р. по справі № 916/675/15-г- залишити без змін.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст постанови підписано 23.06.2016р.

Головуючий суддя В.А. Лисенко

Суддя Г.І. Діброва

Суддя А.І. Ярош