ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

29.06.2016 Справа № 905/1432/15

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Говоруна О.В., суддів Сковородіної О.М., Харакоза К.С., розглянувши скаргу Публічного акціонерного товариства "Легбанк" на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та на дії заступника директора Департаменту начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо виконання рішення господарського суду у справі №905/1432/15

за позовом Публічного акціонерного товариства "Легбанк", м.Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр фінансової та правової безпеки", м.Донецьк

про стягнення 35890926грн22коп.

Представники:

від позивача (заявника) не зявився;

від відповідача не зявився;

від органу Державної виконавчої служби ОСОБА_1, довіреність № 20-22/626 від 30.12.2015.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Легбанк" (далі заявник) звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр фінансової та правової безпеки" про стягнення 35890926грн22коп.

Рішенням господарського суду Донецької області від 18.11.2015 позов Публічного акціонерного товариства "Легбанк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр фінансової та правової безпеки" про стягнення 35890926грн22коп. було задоволено частково.

01.12.2015 господарським судом Донецької області на виконання рішення у справі № 905/1432/15 були видані відповідні судові накази.

22.12.2015 ухвалою суду внесено виправлення до наказів від 01.12.2015 у справі № 905/1432/15 та зазначено найменування відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Центр фінансової та правової безпеки" у відповідних відмінках.

17.03.2016 до господарського суду Донецької області надійшла скарга Публічного акціонерного товариства "Легбанк" на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якій заявник просить скасувати постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження, прийняту головним державним виконавцем, визнати неправомірними дії заступника директора Департаменту начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та зобовязати прийняти до виконання наказ суду.

В обґрунтування скарги зазначено, що заявник звернувся до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з заявою про відкриття виконавчого провадження. Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 25.01.2016 відмовлено у відкритті виконавчого провадження, оскільки відповідач не є стороною виконавчого провадження. 11.02.2016 заявник звернувся зі скаргою на дії головного державного виконавця до заступника директора Департаменту - начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України. Зазначена скарга, була залишена без задоволення та розглянута з порушенням процедури визначеної Законом України "Про виконавче провадження", оскільки, на думку заступника директора Департаменту, зазначена скарга не відповідала вимогам ст.82 Закону України "Про виконавче провадження".

Представник заявника просив скаргу розглянути без його участі.

Представник органу Державної виконавчої служби в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні скарги, вважаючи її необґрунтованою, а дії головного державного виконавця та заступника директора Департаменту такими, що були вчинені в межах повноважень визначених Законом України "Про виконавче провадження".

Ухвалою господарського суду від 04.04.2016 заявнику відновлено строк для звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі Департамент ДВС МЮ України) ОСОБА_2 від 25.01.2016 відмовлено у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання наказу суду на підставі п.8 ч.1 ст.26 Закону України "Про виконавче провадження", у звязку з тим, що ухвалою суду від 22.12.2015 було змінено найменування відповідача, а відповідач не є стороною виконавчого провадження (а.с.115).

Не погодившись з рішенням головного державного виконавця, 11.02.2016 заявник звернувся зі скаргою на дії головного державного виконавця до його безпосереднього керівника заступника директора Департаменту-начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮ України (а.с.118).

Листом від 04.03.2016, підписаним заступником директора Департаменту начальника відділу примусового виконання рішень ДВС МЮ України заявнику була надана відповідь.

Виходячи з наданої відповіді, скарга ПАТ "Легбанк" не відповідала вимогам ст.82 Закону України "про виконавче провадження", відповідно до ч.8 якої, скарга, подана у виконавчому провадженні начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, розглядається у десятиденний строк з дня її надходження. За результатами розгляду скарги начальник відділу виносить постанову про її задоволення чи відмову, яка в десятиденний строк може бути оскаржена до вищестоящого органу державної виконавчої служби або до суду. Скарга, подана без додержання вимог, викладених у частині шостій цієї статті, розглядається начальником відділу в порядку, встановленому Законом України "Про звернення громадян" (а.с.119).

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 9 частиною 3 статтею 129 Конституції України передбачено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України.

За приписом ст.115 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обовязковими на всій території України і виконуються в порядку, встановленому цим кодексом та Законом України "Про виконавче провадження".

Примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України (ч.1 ст.2 Закону України "Про виконавче провадження").

Сторонами в судовому процесі, згідно з статтею 21 ГПК України, є позивач та відповідач. Позивачами є підприємства та організації, зазначені у статті 1 ГПК України, що подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є юридичні особи та у випадках, передбачених цим Кодексом, - фізичні особи, яким предявлено позовну вимогу.

Відповідно до ст.8 Закону України "Про виконавче провадження", сторонами у виконавчому провадженні є стягувач та боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом.

Як зазначається в ч.1 ст.8 Закону України "Про державну виконавчу службу", державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, головним державним виконавцем, старшим державним виконавцем, державним виконавцем районного, районного в місті, міського (міста обласного значення), міськрайонного відділу державної виконавчої служби може бути громадянин України, який має юридичну освіту, володіє державною мовою і здатний за своїми особистими і діловими якостями виконувати покладені на нього обов'язки.

Відповідно до ст.11 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, зазначені виконавчим документом.

Дослідивши наказ господарського суду Донецької області у справі №905/1432/15 та зміст ухвали господарського суду Донецької області від 22.12.2015 у справі №905/1432/15, судова колегія вважає, що для державного виконавця, як для особи яка має юридичну освіту, зміст зазначених документів дозволяє дійти безумовного висновку про особу на користь якої необхідно стягнути грошові кошти та особу з якої таке стягнення належить виконати, тобто хто є стягувачем, а хто є боржником за виконавчим документом.

Крім того, суд зазначає, що такі дії державного виконавця позбавляють особу (стягувача) на ефективний судовий захист своїх порушених прав та є порушенням права особи на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, оскільки, як неодноразово було зазначено Європейським судом з прав людини, ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок (ОСОБА_3 проти Італії, заява №22774/93, параграф 66, ЄСПЛ 1999-V; ОСОБА_1 проти України, заява №18966/02 рішення від 29.06.2004, параграф 39).

Окрім цього, суд зауважує, що рішенням господарського суду у справі стягнуто майже 29000000 гривень на користь банку відносно якого розпочато процедуру ліквідації, а свавільне зволікання Державною виконавчою службою з виконанням цього рішення може призвести до ймовірної неможливості виконання рішення суду та, як наслідок, неможливості виконання позивачем своїх зобовязань перед кредиторами, включаючи завдання шкоди у особливо великих розмірах Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Відповідно до ч.1 ст.25 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець зобовязаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк предявлення виконавчого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим Законом і предявлений до виконання до відділу державної виконавчої служби за належним місцем виконання рішення.

Виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання - протягом року, якщо інше не передбачено законом. Строки для виконання судових рішень встановлюються з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі, якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення (стаття 22 Закону).

Дослідивши належним чином засвідчену копію виконавчого провадження №49909639, наданої представником органу Державної виконавчої служби, суд дійшов висновку, що позивач вчасно та з дотриманням вимог Закону України "Про виконавче провадження" звернувся до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з заявою про відкриття виконавчого провадження. Однак, головний державний виконавець, керуючись п.8 ч.1 ст.26 Закону країни "Про виконавче провадження", безпідставно відмовив у відкритті виконавчого провадження.

Виходячи з наведеного вище, суд вважає дії головного державного виконавця незаконними, а постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження необґрунтованою, прийнятою з порушенням вимог Закону України "Про виконавче провадження", а отже такою, що підлягає скасуванню.

Крім того, посилання головного державного виконавця в оскаржуваній постанові на інші обставини, які виключають здійснення виконавчого провадження, залишились не визначеними за змістом, а їх наявність не знайшло свого підтвердження під час розгляду скарги.

За таких обставин, вимога Публічного акціонерного товариства "Легбанк" про скасування постанови головного державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження ВП №49909639 від 25.01.2016 підлягає задоволенню.

Щодо вимоги заявника про визнання неправомірним дій заступника директора Департаменту - начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, у звязку з недотриманням десятиденного строку при розгляді скарги ПАТ "Легбанк" та відмови у скасуванні постанови державного виконавця, суд зазначає наступне.

Скарга у виконавчому провадженні начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, подається у письмовій формі та має відповідати вимогам викладеним у ч.7 ст.82 Закону України "Про виконавче провадження". У разі недотримання зазначених в ч.7 ст.82 Закону України "Про виконавче провадження" вимог, скарга розглядається в порядку, встановленому Законом України "Про звернення громадян".

Як вбачається зі змісту скарги заявника, поданої заступнику директора Департаменту - начальнику відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, зазначена скарга містить відомості та інформацію, наявність якої передбачена Законом України "Про виконавче провадження" для скарги, яка повинна розглядатись за правилами передбаченими ч.8 ст.82 Законом України "Про виконавче провадження".

Заступником директора Департаменту - начальнику відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у листі наданому на скаргу заявника №С-20797 від 04.03.2016 безпідставно зроблено висновок про те, що зазначена скарга не відповідає вимогам ст.82 Закону України "Про виконавче провадження", не зазначивши яким саме вимогам не відповідає скарга.

Виходячи з вищезазначеного, враховуючи, що дії заступника директора Департаменту- начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України безпосередньо стосуються виконання рішення суду у справі №905/1432/15, приймаючи до уваги, що заступником директора Департаменту безпідставно було зроблено висновок щодо невідповідності скарги вимогам Закону України "Про виконавче провадження", внаслідок чого було порушено строк та порядок розгляду скарги, встановлені ч.8 ст.82 Закону України "Про виконавче провадження", суд приходить до висновку про неправомірність дій заступника директора Департаменту.

Щодо вимоги заявника про зобов'язання органу Державної виконавчої служби прийняти до виконання наказ суду, суд зазначає наступне.

Зазначена вимога розцінюється судом як вимога про зобовязання органу Державної виконавчої служби відкрити виконавче провадження.

Підстави для відкриття виконавчого провадження визначені в ст.19 Закону України "Про виконавче провадження", зокрема, виконавче провадження державний виконавець відкриває на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Отже, відкриття виконавчого провадження можливе лише за умови виконання стягувачем певних дій. Враховуючи, що рішення суду не може бути умовним, тобто неможливо зобовязати вчинити орган Державної виконавчої служби певні дії за умови виконання стягувачем конкретних дій, а отже вимога заявника про зобов'язання державного виконавця відкрити виконавче провадження задоволенню не підлягає.

Крім того, судова колегія зауважує, що скасовуючи постанову головного державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження, суд констатував, що стягувачем були вчинені всі необхідні дії для відкриття виконавчого провадження, а отже головний державний виконавець був зобовязаний відкрити виконавче провадження та зобовязаний в майбутньому відкрити виконавче провадження у разі дотримання стягувачем вимог Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ст.121-2 ГПК України, скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена. Скарги на дії органів Державної виконавчої служби розглядаються господарським судом, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач, боржник чи прокурор та орган виконання судових рішень. Неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги. За результатами розгляду скарги виноситься ухвала, яка надсилається стягувачеві, боржникові та органові виконання судових рішень. Ухвалу може бути оскаржено у встановленому цим Кодексом порядку.

Таким чином, скарга Публічного акціонерного товариства "Легбанк" на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та заступника директора Департаменту начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України є такою, що підлягає задоволенню частково.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

Скаргу Публічного акціонерного товариства "Легбанк" задовольнити частково.

Скасувати постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження № 49909639 від 25.01.2016, винесену головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 щодо стягнення боргу на користь Публічного акціонерного товариства "Легбанк" з Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр фінансової та правової безпеки".

Визнати неправомірними дії заступника директора Департаменту-начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_4 щодо розгляду скарги Публічного акціонерного товариства "Легбанк" на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 з виконання наказу господарського суду Донецької області у справі №905/1432/15 за позовом Публічного акціонерного товариства "Легбанк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр фінансової та правової безпеки" про стягнення заборгованості.

В задоволенні інших вимог скарги відмовити.

Головуючий суддя О.В. Говорун

Суддя О.М. Сковородіна

Суддя К.С. Харакоз