Господарський суд
Житомирської області
______________________________________________________________________
_____________________________________________________________________________
УХВАЛА

"30" червня 2016 р. Справа № 906/398/16.

Господарський суд Житомирської області у складі:

Судді: Шніт А.В., розглядаючи справу

за позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до: Малинської міської ради

про визнання відсутності компетенції (повноважень) відповідача та визнання недійсними п.1 та п.2 рішення 51-ї сесії 6 скликання від 29.08.2014

За участю:

позивача: ОСОБА_1 - НОМЕР_1, виданий Малинським РВ УМВС України в Житомирській області 02.11.2001

від відповідача: не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до суду про визнання відсутності компетенції (повноважень) відповідача щодо питань, викладених у п.1 та п.2 рішення 51-ї сесії 6 скликання Малинської міської ради "Про встановлення тимчасових обмежень на період проведення АТО" та визнання недійсними п.1 та п.2 рішення 51-ї сесії 6 скликання Малинської міської ради "Про встановлення тимчасових обмежень на період проведення АТО".

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Просив задовольнити позов.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений вчасно та належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 44).

Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, врахувавши пояснення позивача, суд дійшов висновку, що подана позовна заява не може розглядатися в господарському суді, а провадження у даній справі підлягає припиненню на підставі п.1 ч.1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), враховуючи наступне.

Відповідно до п.4.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (з відповідними змінами) припинення провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв'язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов'язує неможливість судового розгляду справи.

Провадження у справі підлягає припиненню з посиланням на пункт 1 частини першої статті 80 ГПК, якщо при розгляді справи буде встановлено, зокрема, що справа зі спору непідвідомча господарському суду (стаття 12 ГПК).

Статтею 124 Конституції України визначено, що юрисдикція судів при здійснені правосуддя поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Водночас, виконуючи статтю 19 Конституції України, суд зобов'язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

З огляду на приписи ч.3 ст.22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якими місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх підсудності, та вимоги статей 1, 12 ГПК України, господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає приписам статті 1 ГПК України.

Слід зазначити, що підвідомчість - це визначена законом сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції; для вирішення питання про те, чи є правовідносини господарськими, а спір - господарським, слід виходити з визначення, наведеного у статті 3 Господарського кодексу України.

Перелік спорів, підвідомчих господарським судам наведено у ст.12 ГПК України. Цією ж статтею визначено, що господарським судам не підвідомчі спори, що виникають, у тому числі, із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів.

Відповідно до ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку зі здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Таким чином, адміністративна юрисдикція характеризується наступними критеріями: 1) публічно-правовий характер відносин; 2) обов'язкова наявність суб'єкта владних повноважень (орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень); 3) наявність публічно-правового, а не спору про право (що характерно, зокрема, господарським правовідносинам).

Проте, як вбачається з матеріалів справи, між сторонами у даній справі немає спору про право, а правовідносини, з яких виник спір, не мають господарського характеру. При цьому, відповідачем є Малинська міська рада, яка, в свою чергу, є суб'єктом владних повноважень.

Згідно ч.2 ст.4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Пункт 1 ч.1 ст.3 КАС України встановлює, що справа адміністративної юрисдикції (адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Тобто, публічно-правовий спір - заснований на публічному праві спір між двома чи більше учасниками правовідносин, в яких хоча б однією зі сторін є суб'єкт владних повноважень (орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень).

Варто зазначити, що публічно-правовий спір відрізняється від приватно-правового тим, що публічно-правова позовна вимога зв'язана з положеннями публічного права, у той час як до приватного права належать законодавчі норми, які ґрунтуються на принципі р і в н о с т і п р а в. Тобто, для публічно-правових відносин не характерний принцип рівності їх учасників.

Слід зауважити, що від справ господарської юрисдикції за участю суб'єктів господарської діяльності і суб'єктів владних повноважень адміністративні справи відрізняються особливим змістом правовідносин між сторонами та предметом позовних вимог.

Підпунктом а) пункту 17 постанови пленуму Вищого господарського суду України №10 від 24.10.2011 "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам" (з відповідними змінами) визначено, що до компетенції господарських судів не належить розгляд справ у спорах про оскарження нормативно-правових актів, ухвалених суб'єктом владних повноважень, яким останній зобов'язує суб'єкта господарювання вчинити певні дії, у т р и м а т и с ь в і д в ч и н е н н я п е в н и х д і й або нести відповідальність.

Так, оспорюваним рішенням 51 сесії шостого скликання від 29.08.2014 "Про встановлення тимчасових обмежень на період проведення АТО" відповідачем у зв'язку із складною політичною ситуацією у державі зобов'язано припинити роботу підприємств торгівлі всіх форм власності (крім барів, кафе, ресторанів, магазинів-кафе-барів, аптек) на території міста Малина з 23.00 год. вечора до 06.00 год. ранку; обмежено час роботи закладів громадського харчування (бари, кафе, ресторани, магазини-кафе-бари) та дозвілля у м. Малин до 24.00 год. ночі у п'ятницю, суботу, неділю, святкові та неробочі дні, а в інші дні до 23.00 год.

Тобто відповідачем зобов'язано коло суб'єктів господарювання утриматись від відповідних дій при провадженні їх підприємницької діяльності.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що спір у даній справі є публічно-правовим і підлягає розгляду в порядку адміністративної юрисдикції, так як він виник із публічно-правових відносин за участю суб'єкта владних повноважень, який саме у цих відносинах здійснює надані йому чинним законодавством владні управлінські функції.

Варто зазначити, що, у відповідності до п.5 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Враховуючи, що провадження у даній справі підлягає припиненню на підставі п.1 ч.1 ст.80 ГПК України, а також наявність відповідного клопотання позивача, господарський суд повертає останньому з Державного бюджету України судовий збір в сумі 2756,00грн ухвалою суду.

Керуючись п.1 ч.1 ст.80, ст.86 ГПК України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Припинити провадження у справі.

2. Повернути ухвалою суду Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 (юридична адреса: АДРЕСА_1; фактична адреса: АДРЕСА_2; ідентифікаційний номер НОМЕР_2; на р/р 5758 у ПАТ Приватбанк, МФО 320649) з Державного бюджету України 2756,00грн судового збору, сплаченого квитанцією №N1ARТ58817 від 12.05.2016 у зв'язку з припиненням провадження у справі.

Суддя Шніт А.В.

Друк:

1 - у справу

2 - позивачу за адресою: АДРЕСА_2 (рек. з повід.)

3 - відповідачу (рек. з повід.)