ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" червня 2016 р. Справа № 925/530/16

Господарський суд Черкаської області в складі: головуючого - судді Спаських Н.М. з секретарем судового засідання Волна С.В., за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2 - за довіреностями;

від відповідача: ОСОБА_3 - начальник відділу освіти; ОСОБА_4 - за довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Черкасигаз Збут" до відділу освіти Черкаської райдержадміністрації про стягнення 230 274, 82 грн.

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 230 274, 82 грн., з яких: 163 245,10 грн. пені, 11 160,84 грн. 3 % річних, 55 868,88 грн. інфляційних на підставі договору № 01/11039/БО-16 постачання природного газу від 08.04.2016, укладеного між сторонами.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю та просить суд їх задовольнити.

Відповідач в останнє засідання подав суду довідку про стан фінансово-бюджетного забезпечення закладів і установ освіти Черкаського району у 2016 році в якій просить в частині стягнення пені зменшити розмір цієї неустойки на 99 %. Попередньо, відзивом на позов від 13.06.2016 року (а.с. 32) відповідач просив в частині стягнення інфляційних та 3% річних відмовити позивачу у позові повністю.

Заслухавши доводи та пояснення представників сторін і дослідивши наявні у справі документи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного:

У відповідності до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З матеріалів справи вбачається, що 08 квітня 2016 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Черкасигаз Збут", що здійснює свою діяльність на підставі ліцензії на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом (далі - Постачальник, позивач по справі), в особі директора ОСОБА_5, що діє на підставі Статуту, з однієї сторони, та відділом освіти Черкаської районної державної адміністрації (далі - Споживач, відповідач по справі) в особі начальника ОСОБА_3, що діє на підставі Положення, з другої сторони було укладено договір № 01/11039/БО-16 постачання природного газу (далі - Договір, а.с. 9-14), у відповідності до умов якого Постачальник зобов'язується поставити Споживачу у 2016 році природний газ, в обсягах і порядку, передбачених Договором, а Споживач зобов'язується прийняти газ та оплатити Постачальнику його вартість у розмірах, строки, порядку та на умовах, передбачених цим Договором (п. 1.1. Договору).

Сторони спеціально узгодили, що договір набирає чинності дати його підписання та поширює свою дію на відносини, що склалися між сторонами з 01 січня 2016 року та діє по 31 грудня 2016 року, а в частині не виконаних зобов'язань - до їх повного виконання (п. 10.1 Договору).

Дана умова відповідає ч. 3 ст. 631 ЦК яка визначає, що сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Зазначені договірні відносини по своїй суті мають ознаки договору поставки, за яким продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 712 Цивільного кодексу України). За змістом ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 714 Цивільного кодексу України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Загальні умови виконання господарських зобовязань визначені ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, згідно з якими суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За змістом ст.ст. 599 та 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання, яке припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Крім того, в силу ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Позивач доводить, що до часу укладення договору від 08.04.2016, але на його виконання, позивач передав, а Відповідач прийняв природний газ на загальну суму 2 889 041,34 грн., що підтверджується актами приймання передачі природного газу за підписами обох сторін:

- в січні 2016 року - 151 013 тис.м.куб газу на суму 1 238 789,84 грн. (тариф за 1000 куб.м. - 8 203,20 грн.) (а.с. 18);

- в лютому 2016 року - 110 924 тис.м.куб. газу на суму 888 767,46 грн. (тариф за 1000 куб.м.- 8 012,40 грн.) (а.с. 19);

- в березні 2016 року - 94811 тис. м. куб. газу на суму 761 484,04 грн. ,9 тариф за 1000 куб. м. 8 031,60 грн.) (а.с.20).

Спору між сторонами з приводу кількості та вартості отриманого газу немає. Ціну газу вказано вірно та у відповідності до умов п. 2.2. у тексті договору та додаткових договорів № № 1,2,3 (а.с. 15-17).

Відповідно до п. 2.2. Договору ціна за 1 000 куб.м. газу становить 6 398,00 грн. (шість тисяч триста дев'яносто вісім грн. 00 коп.) без урахування податку на додану вартість, тарифу на транспортування природного газу магістральними трубопроводами, тарифу на транспортування природного газу розподільними трубопроводами та вартості послуг з постачання природного газу.

На момент укладання Договору ціна 1 000 м.куб. становить 6 836,00 грн. (шість тисяч вісімсот тридцять шість грн. 00 коп.) природного газу в тому числі транспортування магістральними трубопроводами - 373,30 грн. (триста сімдесят три грн. 30 коп.), вартості послуг з постачання - 64,70 грн. (шістдесят чотири грн. 30 коп.), крім того ПДВ 1 367,20 грн. (тисячу триста шістдесят сім грн. 20 коп.). Разом 8 203,20 грн. (вісім тисяч двісті грн. 20 коп.).

27.04.2016 між сторонами по справі було укладено додатковий договір № 1 до Договору постачання природного газу № 01/11039/БО-16 (далі - Додатковий договір, а.с. 15), у відповідності до умов якого з 01 лютого п. 2.2. Договору викладено в наступній редакції:

"Ціна за 1 000 куб.м. газу становить 6 239,00 грн. без урахування податку на додану вартість, тарифу на транспортування природного газу магістральними трубопроводами, тарифу на транспортування природного газу розподільними трубопроводами та вартості послуг з постачання природного газу.

З 01 лютого 2016 року ціна 1 000 м.куб. становить 6 677,00 грн. (шість тисяч шістсот сімдесят сім грн.) природного газу в тому числі транспортування магістральними трубопроводами - 373,30 грн. (триста сімдесят три грн. 30 коп.), вартості послуг з постачання - 64,70 грн. (шістдесят чотири грн. 70 коп.), крім того ПДВ 1 335,40 грн. (одна тисяча триста тридцять п'ять грн. 40 коп.). Разом 8 012,40 грн. (вісім тисяч дванадцять грн. 40 коп.)."

28.04.2016 між сторонами у справі було укладено додатковий договір № 2 (а.с. 16), яким встановлено, що з 01 березня 2016 року ціна 1000 м. куб. становитиме 6693,00 (шість тисяч шістсот дев'яносто три грн.) природного газу в тому числі транспортування магістральними трубопроводами - 373,30 грн. (триста сімдесят три грн. 30 коп.), вартості послуг з постачання - 64,70 грн. (шістдесят чотири грн. 70 коп.), крім того ПДВ 1338,60 грн. (одна тисяча триста тридцять вісім грн. 60 коп.). Разом 8031,60 грн. (вісім тисяч тридцять одна грн. 60 коп.)

29 квітня 2016 року в додатковій угоді № 3 (а.с. 17) сторони погодили, що з 01 квітня 2016 року ціна 1000 м. куб. становить 6646,63 (шість тисяч шістсот сорок шість грн. 63 коп.) природного газу в тому числі транспортування магістральними трубопроводами - 368,60 (триста шістдесят вісім грн. 60 коп.), крім того ПДВ 1329,33 (одна тисяча триста двадцять дев'ять грн. 33 коп.). Разом 7 975,96 грн. ( сім тисяч дев'ятсот сімдесят п'ять грн. 96 коп.).

Відповідно до п. 3.1 Договору, оплата планових обсягів газу здійснюється Споживачем виключно грошовими коштами у національній валюті за ціною визначеною в п. 2.2. цього Договору не пізніше п'ятого числа місяця наступного за звітним.

Споживач самостійно розраховує суму платежу, виходячи з ціни газу на наступний розрахунковий період та відповідної величини договірного обсягу газу, заявленого на наступний розрахунковий період. У разі відсутності інформації про ціну газу на наступний розрахунковий період до дати здійснення оплати Споживач розраховує суму платежу за ціною, що діяла у попередньому місяці.

Як вбачається із доводів та розрахунків відповідач здійснив повний розрахунок за спожитий газ 15.04.2016 в сумі 1 759 084,95 грн. та 06.05.2016 в сумі 1 129 956,39 грн., а всього на загальну суму 2 889 041,34 грн.

Позивач просить стягнути з відповідача 163 245,10 грн. пені, 11 160,84 грн. 3 % річних та 55 868,88 грн. інфляційних витрат за прострочення розрахунків по договору по оплаті за газ.

При розгляді даної частини позовних вимог судом встановлено таке:

У відповідача немає заперечень проти математичних розрахунків інфляційних, 3% річних та пені.

За змістом п. 1 ст. 199 Господарського кодексу України та п. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Зазначені статті узгоджуються з приписами п. 7.2.1. Договору між сторонами, згідно з яким в разі порушення Споживачем порядку та строків оплати поставленого Постачальником газу, Споживач сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня. Пеня нараховується від суми простроченого платежу за кожен день протягом всього періоду прострочення і не обмежується 6-місячним строком згідно ч.6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Позивач просить суд стягнути з відповідача 163 245,10 грн. пені за періоди з 06.02.2016 по 21.04.2016. Розрахунок пені проведено вірно та у відповідності до обставин справи. Доказів сплати пені в сумі 163 245,10 грн. відповідач суду не надав.

Відповідач просить суд зменшити розмір нарахованої пені на 99 % в порядку ст. 83 ГПК України та ст. 233 ГК України. Дане клопотання суд задовольняє, виходячи з такого:

У відповідності до п. 3 ст. 83 ГПК України, при прийнятті рішення господарський суд має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Згідно роз'яснень інформаційного листа ВГСУ від 21.11.2011 року № 01-06/1623/2011, зазначена норма ГПК України може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою матеріального права, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України. Якщо відповідні санкції застосовуються не у зв'язку з порушенням зобов'язання, а з інших передбачених законом підстав, їх розмір не може бути зменшено судом.

У відповідності до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

У відповідності до ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Позивач не доводив суду, що через прострочення відповідача по сплаті коштів за газ позивач мав збитки і не вказував їх розмір. Також не надано суду доказів того, які санкції за своїми договорами на постачання природного газу несе позивач і за якою ціною придбавається та продається газ, що поставлявся відповідачу. Обидві сторони просять суд врахувати, що вони мають заборгованість по заробітній платі, а позивач навіть оголошував декілька днів неробочими для своїх працівників через недостатність фонду оплати праці.

Суд вважає за можливе з урахуванням інтересів обох сторін та соціально значимого статусу відповідача, який фінансується виключно за рахунок коштів державного бюджету та забезпечує місцеві освітні заклади, зменшити нараховану позивачем суму пені і стягнути з відповідача лише 1 632,45 грн. нарахованої пені (1% від заявленої суми).

При цьому суд враховує, що відповідач станом на час вирішення спору вже провів повний розрахунок із позивачем за основним боргом за споживання газу, а на коштах з нарахованої пені позивач не будує показники своєї фінансової діяльності та дохідності. Тому зменшення стягуваної пені не призводить до завдавання збитків позивачу.

Крім того, позивач одночасно стягує з відповідача і 3% річних і інфляційні, які частково компенсують йому знецінення грошових коштів.

Позивач просить суд стягнути з відповідача 3 % річних в сумі 11 160,84 грн. та 55 868,88 грн. інфляційних за період з 06.02.2016 по 21.04.2016 за прострочення розрахунків за газ (а.с. 8).

Згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором, або законом.

Перевіривши розрахунки позивача по програмі Ліга-Закон, суд вважає, що розрахунок 3% річних та інфляційних є вірним (а.с. 8).

Доказів проведення повного розрахунку за інфляційними та 3% річних відповідач суду не подав, а тому до примусового стягнення з нього на користь позивача належить 11 160,84 грн. як 3% річних та 55 868,88 грн. інфляційних.

Ст. 625 ЦК України про відповідальність за порушення грошового зобов'язання у виді 3% річних та інфляційних застосовується до боржника незалежно від того, чи було передбачено договором між сторонами такий вид відповідальності (на відміну від пені, яка вимагає виключно договірного погодження).

Суд не погоджується із запереченнями відповідача про те, що на час відпуску та споживання природного газу, що є предметом спору, між сторонами не було укладено договору на постачання газу, тому відповідач не міг вчасно оплачувати газ як бюджетне зобов'язання, отже нарахування санкцій за договором між сторонами є неправомірним.

Відповідач наголошує, зокрема, що його вини у прострочення оплати газу немає через колізію законодавства, яка не дозволяла в січні-березні 2016 року оформлення договірних стосунків для продовження споживання газу у період проведення відкритих торгів. У зимовий період заклади освіти могли залишитися без газопостачання взагалі, а тому відповідач вимушено підписував акти на отриманий газ у період, коли між сторонами ще не були оформлені договірні стосунки.

Ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України).

Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення (ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України). На підставі цієї норми сторонами внесено до договору від 08.04.2016 року умову п. 10.1 про те, що договір поширює свою дію на відносини, що склалися між сторонами з 01 січня 2016 року. Це дає підставу позивачу для нарахування санкцій за порушення зобов'язання.

Інфляційні та 3% річних, нараховані по ст. 625 ЦК України не підлягають до зменшення в порядку ст. 83 ГПК України, оскільки ці нарахування не є неустойкою.

Доказів сплати відповідачем боргу за позовними вимогами у справі немає, правомірність позовних вимог доведена позивачем зібраними у справі доказами.

Тому до примусового стягнення з відповідача на користь позивача належить 11 160,84 грн. як 3% річних, 55 868,88 грн. інфляційних втрат, 1632,45 грн. пені на підставі договору № 01/11039/БО-16 постачання природного газу від 08.04.2016.

На підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України при задоволенні позову з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати у розмірі 3 454,12 грн. судового збору повністю, бо судовий збір за вимогами щодо пені стягується з відповідача повністю через зменшення пені за рішенням суду.

Керуючись ст. 49, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з відділу освіти Черкаської районної державної адміністрації Черкаської області (ідентифікаційний код 02146989, м. Черкаси, вул. В. Чорновола, 157) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Черкасигаз Збут" (ідентифікаційний код 39672471, м. Черкаси, вул. Громова, 142) -- 11 160,84 грн. як 3% річних, 55 868,88 грн. інфляційних втрат, 1 632,45 грн. пені та 3 454,12 грн. на відшкодування сплаченого судового збору.

3. В решті вимог по пені у позові відмовити (через зменшення її розміру за рішенням суду).

Наказ видати.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду протягом 10 днів.

Повне рішення складено 30 червня 2016 року

Суддя Н.М. Спаських