ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" червня 2016 р.Справа № 922/1825/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавренюк Т.А.

при секретарі судового засідання Вознюк С.В.

розглянувши справу

за позовом Фермерського господарства "Право", с. Петропавлівка
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Азотфострейд", м. Харків
про стягнення 87 027,08грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, дов. б/н від 01.06.2016р.;

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача 80 165,55грн. збитків від інфляції, 6 861,53грн. 3% річних, нарахованих на суму несвоєчасно повернутої відповідачем попередньої оплати за договором поставки № 29/07 від 29.07.2013р., а також покласти на відповідача понесені витрати зі сплати судового збору.

Представник позивача позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити в повному обсязі. Також позивач звернувся до суду з заявою, в якій зазначив про зміну найменування відповідача з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фос-Агро" на Товариство з обмеженою відповідальністю "Азотфострейд". В обґрунтування заяви відповідачем надано суду Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідно до якого 28.05.2014р. здійснено державну реєстрацію змін до установчих документів в частині зміни повного найменування юридичної особи.

За таких обставин, враховуючи те, що позивачем надано до суду документи, що підтверджують зміну найменування відповідача з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фос-Агро" на Товариство з обмеженою відповідальністю "Азотфострейд" та ця заміна зареєстрована в установленому законом порядку, суд вважає за необхідне здійснити відповідну заміну найменування відповідача. При цьому суд зауважує, що це не є заміною особи у відносинах щодо яких виник спір та в даному випадку не відбувається процесуального правонаступництва в розумінні ст.25 Господарського процесуального кодексу України, а тому це не є заміною сторони у справі, оскільки підстави для цього відсутні.

Представник відповідача у призначене судове засідання не з`явився, витребуваних судом документів не надав, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Враховуючи те, що судом вжито всі заходи для належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, проте відповідач не скористався своїм правом, передбаченим ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, тому суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності представника відповідача за наявними в справі матеріалами, відповідно до ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

29.07.2013р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Азотфострейд" (відповідач) та Фермерським господарством "Право" (позивач) укладено договір поставки № 29/07 (далі договір), відповідно до умов якого відповідач зобов'язався передати у власність позивачу товар у кількості, визначеній додатками до даного договору.

За умовами п.3.1 договору поставка товару здійснюється окремими партіями за ціною та місцем поставки, зазначеними у додатку до договору.

29.07.2013р. між сторонами підписано специфікацію на товар, що поставляється відповідачем за договором (додаток № 1 до договору), в якій сторонами погоджено найменування товару, його кількість, ціну за тону, загальну вартість, а також умови поставки та здійснення оплати.

Відповідно до специфікації відповідач зобов'язався поставити товар - амофос (в біг-бегах) у кількості 7,500т. на загальну суму 39 000,00грн., на умовах поставки: автомобільним транспортом відповідача на склад позивача за адресою: Харківська область, Вовчанський район, с. Петропавлівка до 05.09.2013р.

У п.3 даної специфікації сторони погодили порядок здійснення оплати за товар, а саме: позивач зобов'язався здійснити 100% попередню оплату протягом трьох банківських днів з дати підписання договору шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок відповідача.

Крім того, 08.08.2013р. між сторонами підписано специфікацію (додаток № 2 до договору), за умовами якої відповідач зобов'язався поставити позивачу товар (добрива рідкі азотні (КАС) в кількості 30т. на загальну суму 83 400,00грн., на умовах поставки: автомобільним транспортом відповідача на склад позивача за адресою: Харківська область, Вовчанський район, с. Петропавлівка до кінця року згідно письмової заявки позивача.

Умови оплати сторони погодили у п.3 специфікації (додаток № 2 до договору), а саме: позивач зобов'язався здійснити попередню оплату в розмірі 50 000грн. на поточний рахунок відповідача протягом одного банківського дня з дати підписання договору, залишок суми в розмірі 33 400,00грн. - протягом одного банківського дня по факту отримання товару на підставі видаткових накладних.

Відповідачем на виконання умов договору було виставлено рахунки-фактури № СФ-0000006 від 29.07.2013р. на суму 39 000,00грн. та № СФ-0000007 від 08.08.2013р. на суму 83 400,00грн.

Позивач взяті на себе зобов'язання за договором виконав належним чином та перерахував на розрахунковий рахунок відповідача грошові кошти в розмірі 89 000,00грн., що підтверджується копіями платіжних доручень № 50 від 01.08.2013р. на суму 39 000,00грн. та № 55 від 08.08.2013р. на суму 50 000,00грн., призначенням платежу в яких зазначено передоплата згідно рахунку-фактури № СФ-0000006 від 29.07.2013р. та № СФ-0000007 від 08.08.2013р.

Відповідач зобов'язання за договором не виконав, у визначений договором строк товар не поставив, у зв'язку з чим, як зазначив позивач, останній 19.09.2013р. звернувся до відповідача з претензією, в якій просив повернути передоплату за товар, чого відповідачем своєчасно зроблено не було.

Оскільки грошові кошти в розмірі 89 000,00грн. відповідачем було повернуто позивачу лише 22.04.2016р., позивач на суму попередньої оплати за період з 27.09.2013р. по 21.04.2016р., на підставі ст.625 Цивільного кодексу України, нарахував відповідачу 3% річних в розмірі 6 861,53грн. та збитки від інфляції в розмірі 80 165,55грн., які просить стягнути з відповідача на свою користь.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки.

За договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму (ст.265 Господарського кодексу України).

За приписами ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, відповідальність, передбачена ст.625 Цивільного кодексу України, наступає за невиконання не будь-якого зобовязання, а саме грошового.

Стягнення з постачальника суми попередньої оплати, перерахованої за договором на поставку товару, не вважається грошовим зобов'язанням в розумінні ст. 625 Цивільного кодексу України.

Такий правовий висновок зроблений у Постанові Верховного суду України від 16.09.2014р. у справі № 921/266/13-г/7, прийнятій за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах.

Відповідно до ст.111-28 Господарського процесуального кодексу України рішення Верховного Суду України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Таким чином, у суду не має правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача 3% річних та збитків від інфляції, нарахованих позивачем на суму зробленої ним попередньої оплати за договором.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст.49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої при відмові в позові судовий збір покладається на позивача.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.1, 4, 12, 22, 32, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 24.06.2016 р.

Суддя ОСОБА_2