РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2016Справа №910/5890/16

За позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за прострочення виконання грошових зобов'язань за договором в розмірі 878 321 821,05 грн.

Суддя Нечай О.В.

Представники сторін:

від позивача: Бережок С.І., за довіреністю

від відповідача: Деркач Т.Г., за довіреністю

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду міста Києва були передані позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - позивач) до Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (далі - відповідач) про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за прострочення виконання грошових зобов'язань за договором в розмірі 878 321 821,05 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 04.04.2016 було порушено провадження у справі № 910/5890/16, розгляд справи призначено на 18.05.2016.

22.04.2016 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача був поданий письмовий відзив на позов.

18.05.2016 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача були подані документи для долучення до матеріалів справи.

18.05.2016 представник позивача у судове засідання з'явився, вимоги ухвали господарського суду міста Києва про порушення провадження у справі № 910/5890/16 від 04.04.2016 позивач виконав.

18.05.2016 представник відповідача у судове засідання з'явився, вимоги ухвали господарського суду міста Києва про порушення провадження у справі № 910/5890/16 від 04.04.2016 відповідач виконав.

18.05.2016 суд, керуючись ст. 77 ГПК України, оголосив перерву у судовому засіданні до 01.06.2016.

27.05.2016 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача було подано заперечення на відзив.

01.06.2016 представники сторін у судове засідання з'явилися та подали клопотання про продовження строку розгляду спору.

Розглянувши у судовому засіданні 01.06.2016 клопотання сторін про продовження строку розгляду спору, суд задовольнив зазначене клопотання.

01.06.2016 суд, керуючись ст. 77 ГПК України, оголосив перерву у судовому засіданні до 15.06.2016.

У судове засідання 15.06.2016 представник позивача з'явився, надав суду усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача у судове засідання 15.06.2016 з'явився, надав суду усні пояснення по суті спору, проти позову заперечував.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

31.12.2009 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - постачальник, позивач) та Дочірньою компанією "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (далі - покупець, відповідач) було укладено Договір поставки природного газу №06/09-2130 (далі - Договір), за умовами якого постачальник передає покупцеві у 2010 році імпортований природний газ, для виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат газорозподільних підприємств, а покупець зобов'язується приймати та оплачувати газ на умовах цього Договору.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за Договором позивач звернувся до суду з позовом до Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" про стягнення 2 168 797 241,91 грн., в тому числі 1 841 932 694,92 грн. основного боргу, 147 428 166,11 грн. 3 % річних, 179 436 380,88 грн. збитків від інфляції.

Рішенням господарського суду міста Києва від 21.05.2015 року у справі № 910/5667/13 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задоволено частково, а саме, стягнуто з Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 848 911 203,92 грн основного боргу, 147 368 547,31 грн 3 % річних, 153 554 245,52 грн. збитків від інфляції. Провадження у справі в частині стягнення 993 021 491,00 грн. припинено. В іншій частині позову відмовлено.

В подальшому, постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.12.2015 апеляційну скаргу Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на рішення господарського суду міста Києва від 21.05.2015 року у справі № 910/5667/13 - залишено без задоволення, рішення господарського суду міста Києва від 21.05.2015 року у справі № 910/5667/13 - залишити без змін.

Позивач зазначає суду про те, що оскільки відповідачем умови Договору щодо своєчасної та повної оплати отриманого природного газу не виконані, останній зобов'язаний сплатити на користь позивача суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми.

Згідно з ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п. 1.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17 грудня 2013 року N 14 (далі - Постанова) грошовим, за змістом статей 524, 533 - 535, 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому право кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Згідно з п. 1.2 Постанови правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов'язань передбачені, зокрема, приписами статей 549 - 552, 611, 625 ЦК України.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з п. 1.3 Постанови з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

З огляду на те, що згадану статтю 625 ЦК України вміщено в розділі 1 книги 5 цього Кодексу - "Загальні положення про зобов'язання", ця стаття застосовується до всіх грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов'язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов'язань.

Відповідно до п. 1.10 Постанови за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю. Тому у випадках порушення грошового зобов'язання суди не повинні приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов'язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 ЦК України) або на відсутність вини (статті 614, 617 ЦК України чи стаття 218 ГК України).

Як вбачається з пунктів 3.1, 3.2 Постанови, інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно з п. 4.1 Постанови сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідачем не доведено суду факту належного (вчасного) виконання грошового зобов'язання за Договором.

Відповідно до статей 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

З огляду на вищенаведене, позовні вимоги про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат є обґрунтованими.

Відповідач, заперечуючи проти позову, зазначає, що позивачем не вірно здійснено нарахування інфляційних втрат.

Однак, здійснивши перерахунок сум 3% річних та інфляційних втрат, з урахуванням суми основного боргу, стягнутої вищевказаним рішенням господарського суду міста Києва, строків нарахування 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку про те, що позивач вірно розрахував зазначені показники, а відтак з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3% річних в сумі 99 372 778,04 грн та інфляційні втрати в сумі 778 949 043,01 грн.

Представником відповідача у відзиві заявлено заяву про застосування строку позовної давності.

Відповідач зазначає, що 3 % річних за період з 16.03.2013 по 23.03.13 нараховані поза межами строку позовної давності.

Згідно з ст. 256 Цивільного Кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 Цивільного Кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною першою статті 261 Цивільного Кодексу України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до п. 1.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" від 29 травня 2013 року N 10 (далі - Постанова № 10) позовна давність, за визначенням статті 256 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Отже, позовна давність є інститутом цивільного права і може застосовуватися виключно до вимог зі спорів, що виникають у цивільних відносинах, визначених у частині першій статті 1 ЦК України, та у господарських відносинах (стаття 3 Господарського кодексу України, далі - ГК України).

Відповідно до п. 2.2 Постанови № 10 за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Згідно з п. 2.3 Постанови № 10 якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов'язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України та вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв'язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму ЦК України)

Відповідно до частин 1 та 3 ст. 264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 29.03.2013 року було порушено провадження у справі № 910/5667/13.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 18.06.2013 року зупинено провадження у справі №910/5667/13 до завершення реорганізації Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України".

Рішенням господарського суду міста Києва від 21.05.2015 року у справі № 910/5667/13, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.12.2015, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задоволено частково, а саме стягнуто з Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 848911203,92 грн. основного боргу, 147368547,31 грн. 3 % річних, 153554245,52 грн. збитків від інфляції. Провадження у справі в частині стягнення 993021491,00 грн. припинено. В іншій частині позову відмовлено.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку, що перебіг позовної давності переривався, в зв'язку з чим позивачем не пропущено строк позовної давності щодо вимог про стягнення 3 % річних.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача трьох відсотків річних та інфляційних втрат в загальному розмірі 878 321 821,05 грн. підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись статтями 4, 49, 82 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, будинок 1; ідентифікаційний код: 31301827) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 6; ідентифікаційний код: 20077720) 3% річних в розмірі 99 372 778 (дев'яносто мільйонів триста сімдесят дві тисячі сімсот сімдесят вісім) грн 04 коп., інфляційні втрати в розмірі 778 949 043 (сімсот сімдесят вісім тисяч дев'ятсот сорок дев'ять тисяч сорок три) грн 01 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 206 700 (двісті шість тисяч сімсот) грн 00 коп.

Повне рішення складено 21.06.2016.

Суддя О.В. Нечай