ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" червня 2016 р. Справа № 911/1433/16

Розглянувши матеріали справи за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

про стягнення 31022,64 грн.

Суддя Т.П. Карпечкін

В засіданні приймали участь:

від позивача: не зявився;

від відповідача: не зявився.

обставини справи:

В провадженні Господарського суду Київської області знаходиться справа за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення 31022,64 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 27.04.2016 року порушено провадження у справі № 911/1433/16 та призначено справу до розгляду на 23.05.2016 року.

В судове засідання, яке відбулось 23.05.2016 року представник відповідача не зявився, вимоги ухвали Господарського суду Київської області від 27.04.2016 року не виконав, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив. Розгляд справи відкладався до 21.06.2016 року.

В судове засідання 21.06.2016 року позивач та відповідач не зявились. 16.06.2016 року від позивач надійшло пояснення по суті спору та клопотання про розгляд справи за наявними матеріалами без участі представника позивача. Відповідачем позовні вимоги не заперечені, відзив на позов не надано, про причини неявки в судове засідання суд не повідомлено.

Оскільки, про поважні причини неявки в судове засідання відповідача суд не повідомлений; клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило, тому суд вважає, що, у відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами, без участі представника відповідача, яких достатньо для винесення рішення по суті.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши надані докази, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з викладених у позові обставин, 08.07.2015 року між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (позивач, Постачальник) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (відповідач, Покупець) було укладено Договір поставки № 8/0/15 (далі - Договір), за яким Постачальник зобовязується в порядку та на умовах, визначених Договором, передавати у власність Покупця ювелірні вироби, а Покупець зобовязується в порядку та на умовах, визначених Договором, приймати та сплачувати за товар (п. 1.1. Договору). Кількість товару зазначається в додаткових видаткових накладних на кожну окрему партію товару (п. 2.1. Договору).

Позивач зазначає, що на виконання умов Договору згідно видаткових накладних № Сви-002619 від 09.07.2015 року, № Сви-003117 від 04.08.2015 року та № Сви-004092 від 01.10.2015 року поставив відповідачу, а відповідач (ФОП ОСОБА_2Л.) прийняв товар на загальну суму 22074,86 грн.

Пунктом 4.2. Договору передбачено, що розрахунки за кожну поставлену партію товару здійснюються в безготівковому порядку на розрахунковий або картковий рахунок Постачальника в розмірі 100 % не пізніше 21 календарного дня з моменту поставки згідно накладної.

Однак, як зазначає позивач, відповідач своєчасно та в повному обсязі за поставлений товар не розрахувався, не оплатив товар, поставлений за наведеними в позові накладними на суму 22074,86 грн. у визначені Договором строки, а саме, товар не оплачено за видатковими накладними № Сви-002619 від 09.07.2015 року на 9954,19 грн., № Сви-003117 від 04.08.2015 року на 7335,00 грн., № Сви-004092 від 01.10.2015 року на 4785,67 грн., всього в сумі 22074,86 грн.

Також, у звязку з простроченням виконання грошового зобовязання, позивач просить стягнути з відповідача 5030,43 грн. пені та 3917,35 грн. річних.

Пунктом 5.3. Договору встановлено, що у випадку прострочення оплати Покупець сплачує на користь Постачальника пеню, що обчислюється від суми заборгованості за кожний день простроченого платежу, в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Положеннями ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інший розмір процентів річних встановлений сторонами у пункті 5.4. Договору, в якому сторони дійшли згоди щодо зміни розміру процентної ставки, передбаченої частиною 2 ст. 625 ЦК України, і встановлюють її в розмірі 30% річних від простроченої суми.

Відповідні розяснення також наведені у підпунктах 4.1, 4.2 пункту 4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» № 14 від 17.12.2013 року, де вказано, що сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Сторони договору можуть зменшити або збільшити передбачений законом розмір процентів річних. Якщо укладеним сторонами договором передбачено збільшення розміру процентів у зв'язку з простроченням сплати боргу, розмір ставки, на яку збільшено проценти, слід вважати іншим розміром процентів.

Відповідно до ст. 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Тому період обчислення пені починається з наступного дня після дати, в якій зобов'язання мало бути виконано. Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, якщо інше не встановлено законом або договором.

Згідно з ч. 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч.2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як передбачено ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В ході розгляду спору судом встановлено, що на видатковій накладній № Сви-004092 від 01.10.2015 року на 4785,67 підпис за ОСОБА_2 візуально відрізняється від підписів ОСОБА_2 на Договорі та інших накладних, наявних в матеріалах справи.

У звязку з чим, в ході розгляду справи позивачем на вимогу суду надано пояснення, що 01.10.2015 року на виконання Договору поставки № 8/0/15 від 08.07.2015 року згідно видаткової накладної № Сви-004092 ФОП ОСОБА_1 поставила, а ФОП ОСОБА_2 прийняла товар на суму 4 785,67 грн. Вказана видаткова накладна була підписана представником ФОП ОСОБА_2, який прийняв товар у ФОП ОСОБА_1 Документи, які підтверджують повноваження представника, знаходяться у ФОП ОСОБА_2

Однак, як вбачається з видаткової накладної № Сви-004092 від 01.10.2015 року на 4785,67 грн., підпис за ОСОБА_2 проставлено іншою невідомою особою без зазначення її прізвища, посади та посилання на наявність відповідних повноважень.

В своїх поясненнях від 16.06.2016 року позивач підтверджує, що видаткова накладна № Сви-004092 від 01.10.2015 року підписана не ОСОБА_2 Однак, позивачем в поясненнях не зазначено хто саме прийняв товар від імені відповідача за видатковою накладною № Сви-004092 від 01.10.2015 року, в накладній не зазначено реквізитів довіреності, що дає підстави для висновку, що товар прийнято невідомою особою і відсутні підстави вважати, що такий товар прийнято уповноваженою особою відповідача. Крім того, в накладній стоїть відмітка про прийняття товару саме ОСОБА_2, однак підпис ОСОБА_2 не належить.

Таким чином, позивачем не доведено факт прийняття товару за видатковою накладною № Сви-004092 від 01.10.2015 року на 4785,67 грн. відповідачем, тому відсутні підстави для виникнення саме у відповідача зобовязань з оплати такого товару.

З врахуванням викладеного, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за видатковою накладною № Сви-004092 від 01.10.2015 року на 4785,67 грн. та нараховані на таку суму штрафні санкції, задоволенню не підлягають.

В решті позову, судом встановлено факт поставки товару за видатковими накладними № Сви-002619 від 09.07.2015 року на 9954,19 грн., № Сви-003117 від 04.08.2015 року на 7335,00 грн. і його не оплата у встановлені в Договорі строки на с уму 17289,19 грн., що відповідачем не заперечено та не спростовано.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, що передбачено ст. 3 зазначеного Закону.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не передбачено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Згідно наданого позивачем розрахунку, строк оплати обрахований позивачем по кожній накладній з наступного дня після поставки, штрафні санкції на відповідні прострочки нараховані також з наступного дня після настання строку оплати.

Пеня за видатковими накладними № Сви-002619 від 09.07.2015 року на 9954,19 грн., № Сви-003117 від 04.08.2015 року на 7335,00 грн. нарахована на прострочені суми за періоди фактичного прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що відповідає вимогам ст. 549 Цивільного кодексу України, п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань».

Таким чином, вимоги про стягнення пені підлягають задоволенню в сумі 4114,56 грн. В частині нарахування пені в сумі 915,87 грн. за видатковою накладною № Сви-004092 від 01.10.2015 року на 4785,67 грн. пеня не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не обґрунтовано та не доведено факт поставки та відповідно виникнення у відповідача зобовязання з оплати.

Передбачені ст. 625 Цивільного кодексу України відсотки річних за видатковими накладними № Сви-002619 від 09.07.2015 року на 9954,19 грн., № Сви-003117 від 04.08.2015 року на 7335,00 грн. нараховані позивачем у відповідності до фактичних обставин справи та умов Договору і підлягають задоволенню в сумі 3292,89 грн. В частині нарахування річних в сумі 624,46 грн. за видатковою накладною № Сви-004092 від 01.10.2015 року на 4785,67 грн. відповідні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не обґрунтовано та не доведено факт поставки та відповідно виникнення у відповідача зобовязання з оплати.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень.

За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення 17289,19 грн. основного боргу, 4114,56 грн. пені та 3292,89 грн. річних. В решті позов задоволенню не підлягає у звязку з недоведеністю та безпідставністю.

Відшкодування витрат по сплаті судового збору відповідно до статей 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідача пропорційно розміру позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 22, 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Київської області, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (08132, АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (09100, АДРЕСА_2, код НОМЕР_2) 17289,19 грн. основного боргу, 4114,56 грн. пені, 3292,89 грн. річних та 1097 грн. витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

3. В задоволенні решти позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 30.06.2016 р.

Суддя Т.П. Карпечкін