ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" червня 2016 р. Справа № 911/1554/16

Господарський суд Київської області в складі:

головуючого судді Христенко О.О.

при секретарі Литовці А.С.

розглянувши справу № 911/1554/16

за позовом публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ

до публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз», м. Боярка

про стягнення 20366,72 грн.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 - довіреність № 14-138 від 13.05.2014;

від відповідача: ОСОБА_2 - довіреність № 1-8 від 14.01.2016.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз» (відповідач) про стягнення з останнього 20366,72 грн., з яких 13381,59 грн. пені, 3088,06 грн. 3 % річних та 3897,07 грн. інфляційних втрат, нарахованих у звязку із неналежним виконанням відповідачем умов Договору про купівлю-продаж природного газу № 13-443-ОР(Р) від 31.10.2013.

Ухвалою суду від 11.05.2016 порушено провадження у справі № 911/1554/16 та призначено її до розгляду в судовому засіданні.

Ухвалою суду від 25.05.2016 розгляд справи, у звязку з неявкою в судове засідання представника відповідача та наданим останнім клопотанням, було відкладено.

В судових засідання 25.05.2016 та 15.06.2016 представником позивача підтримані позовні вимоги, вважаючи їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з підстав, викладених у позові.

15.06.2016 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву № KV04.3-СК-3485-0616 від 14.06.2016, в якому останній заперечує проти позову в частині заявлених позивачем до стягнення сум пені, 3 % річних та інфляційних втрат, зокрема, періоду їх нарахування. Крім того, відповідач посилаючись на приписи статті 83 ГПК України, просить суд зменшити заявлений позивачем до стягнення розмір пені, до 80 %.

Дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Розглянувши подані позивачем і відповідачем документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд Київської області, -

ВСТАНОВИВ:

31.10.2013 між національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» правонаступником, якого є публічне акціонере товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (продавець) та публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз» (покупець) укладений Договір на купівлю-продаж природного газу № 13-443-ОР(Р), відповідно до умов п.п. 1.1, 1.2 якого продавець зобовязується передати покупцеві у 2013 імпортований природний газ, для покриття (компенсації) обсягів негативного розбалансування газу, а покупець зобовязується прийняти і оплатити природний газ в обсязі, визначеному у п. 2.1 договору. Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для покриття (компенсації) обсягів негативного розбалансування газу.

Умовами п.п. 2.1, 3.2, 3.3 договору визначено, що продавець передає покупцеві у жовтні-листопаді 2013 року газ в обсязі 98,347 тис.куб.м., використаний покупцем у грудні 2012 р. Приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві оформлюється актом приймання-передачі газу. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Згідно з п. 6.1. договору, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом перерахування на рахунок продавця протягом 3 банківських днів з дати підписання акту приймання-передачі газу, визначеному у п. 3.2 договору.

Відповідно до п. 7.2. договору, у разі невиконання покупцем пункту 6.1. умов цього договору покупець, крім суми заборгованості, зобовязується сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Пунктом 11.1. договору передбачено, що цей договір набуває чинності з дати його підписання і діє в частині передачі газу до 30.11.2013 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Так, на виконання умов договору, продавцем протягом грудня 2013 поставлено, а відповідачем прийнято газ, використаний покупцем у грудні 2012, в обсязі 98,347 тис.куб.м., на загальну суму 431855,05 грн., про що свідчить наявний в матеріалах справи, підписаний в двосторонньому порядку та скріплений печатками юридичних осіб, акт приймання-передачі природного газу від 31.10.2013.

Однак, відповідач в порушення взятих на себе зобовязань, у встановлений договором строк не здійснив оплату переданого позивачем газу, проте, як остаточний розрахунок здійснив вже з простроченням встановленого строку, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією довідки щодо інформації про надходження коштів.

Частиною першою ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (абз. 2 ч. 1 ст. 175 ГК України).

Згідно з ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктом першим статті 193 Господарського кодексу України та статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У звязку з неналежним виконанням відповідачем грошових зобовязання за договором, позивачем нараховані 3897,07 грн. інфляційних втрат за період: листопад 2013 - січень 2014, 3088,06 грн. 3 % річних, за період з 06.11.2013 по 31.01.2014 та 13381,59 грн. пені за період з 06.11.2013 по 31.01.2014 року, у звязку з неналежним виконанням останнім зобовязання з оплати переданого природного газу за договором на купівлю-продаж природного газу № 13-443-ОР(Р) від 31.10.2013.

Розглянувши вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат, судом встановлено наступне.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з розрахунку позивача, останнім нараховані інфляційні втрати за період: листопад 2013 - січень 2014 та 3 % річних за період з 06.11.2013 по 31.01.2014.

З наданих позивачем суду копій довідок щодо інформації про надходження коштів, вбачається, що відповідачем здійснено оплату природного газу у розмірі 431855,05 грн. - 31.01.2014.

Відповідно до п. 1.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» № 14 від 17.12.2013, день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

З постанови Вищого господарський суду України від 30.07.2014 року у справі № 910/23600/13 вбачається, що період прострочення характеризується пасивною поведінкою суб'єкта господарських відносин, протягом якого він не вчиняє дій, спрямованих на реалізацію визначеного умовами укладеного між сторонами правочинну змісту зобов'язання. У свою чергу, день належного виконання зобов'язання не є днем його прострочення, оскільки суб'єкт господарських відносин шляхом вчинення активних дій, проведених належним чином, припиняє таке зобов'язання (ст. 599 ЦК України).

Аналогічна позиція викладена в постановах Вищого господарського суду України від 16.09.2014 у справі № 904/2096/14 (номер ЄДРСР 40479122), від 02.07.2014 р. у справі № 910/21901/13 (номер ЄДРСР 39630850) за позовом ПАТ «НАК «Нафтогаз України», де вказано, що таке обмеження стосується і процентів річних, які нараховуються кредитором відповідно до ст. 625 ЦК України.

Таким чином, суд зазначає, що в розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат, позивачем безпідставно включений до періоду прострочення день сплати заборгованості - 31.01.2014, а отже з відповідача на користь позивача за вірним розрахунком суду підлягають стягнення 3 % річних в сумі - 3052,56 грн., нараховані за період з 06.11.2013 по 30.01.2014 та інфляційні втрати в сумі 3886,70 грн., нараховані за період з 01.11.2013 по 30.01.2014.

Крім того, позивач, на підставі п. 7.2 договору, просить суд стягнути з відповідача 13381,59 грн. пені, нарахованої на суму заборгованості, за період з 06.11.2013 по 31.01.2014.

У сфері господарювання згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (ч. 6 ст. 231 ГК України).

Проте, здійснивши розрахунок пені, враховуючи вищенаведене, зокрема, п. 1.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» № 14 від 17.12.2013, суд, з урахуванням вірного періоду прострочення зобовязань, а саме: з 06.11.2013 по 30.01.2014, задовольняє вимогу щодо стягнення пені, у розмірі 13227,78 грн.

15.06.2016 через канцелярію суду відповідачем наданий відзив на позов, в якому останній, в порядку ст. 83 ГПК України, просить суд зменшити заявлений позивачем до стягнення розмір пені, на 80 %.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України, господарський суд, приймаючи рішення має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Статтею 233 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Вирішуючи питання про зменшення розміру штрафу та пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В обґрунтування свого відзиву відповідачем надані баланс, станом на 01.01.2013, консолідовані баланси (звіти про фінансовий стан), станом на 31.12.2013 та на 31.12.2014, 30.09.2015, консолідовані звіти про фінансові результати (звіти про сукупний дохід) за 2013, 2014 роки, довідка про дебіторську заборгованість споживачів природного газу перед відповідачем, станом на 01.06.2016.

Таким чином, відповідачем, належними та допустимими доказами у розумінні ст. 34 ГПК України, доведено суду наявність у спірному правовідношенні виняткових випадків, які є підставою для зменшення нарахованої позивачем пені.

Проте, беручи до уваги наведе вище, виходячи з інтересів обох сторін, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви відповідача про зменшення розміру нарахованих позивачем штрафних санкцій, та приходить до висновку про її часткове задоволення, та вважає за доцільне зменшити розмір пені, яка підлягає стягненню, до 50 %, що становить 6613,89 грн.

Враховуючи наведе вище, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 4 п. 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 26.12.2011, № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Таким чином, судові витрати, відповідно до ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, при частковому задоволенні позову покладаються на сторін пропорційно задоволеним вимогам, а в частині зменшеного розміру пені - на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз» (08150, Київська область, м. Боярка, вул. Шевченка, 178, ) на користь публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) 6 613 (шість тисяч шістсот тринадцять) грн. 89 коп. пені, 3 052 (три тисячі пятдесят дві) грн. 56 коп. 3 % річних, 3 886 (три тисячі вісімсот вісімдесят шість) грн. 70 коп. інфляційних втрат та 1 364 (одну тисячу триста шістдесят чотири) грн. 48 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення вступає в законну силу після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення і підписання, відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено - 30.06.2016.

Суддя О.О. Христенко