РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2016Справа №910/8143/16

За позовом Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТММ -Будкомплект"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Фірма "Т.М.М."-Товариство з обмеженою відповідальністю
про звернення стягнення на предмет іпотеки

Суддя Стасюк С.В.

Представники сторін:

від позивача Лець Ю.В. (дов. № 02-36/120 від 12.01.2016 року)
від відповідача не з'явився
від третьої особи Полєжаєва К.О. (дов. б/н від 11.01.2016 року) Харченко Д.М. (дов. № 08/32 від 08.06.2016 року)

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 16 червня 2016 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

Обставини справи:

Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" (надалі по тексту - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТММ -Будкомплект" (надалі по тексту - відповідач) про звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 28.05.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою С.М, зареєстрованого в реєстрі за № 2280 в рахунок часткового погашення заборгованості Фірми "Т.М.М."-Товариства з обмеженою відповідальністю за кредитним договором № 252-СВ від 04.03.2004 року на загальну суму 35 900 000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.05.2016 року порушено провадження у справі № 910/8143/16, залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Фірму "Т.М.М."-Товариство з обмеженою відповідальністю та призначено справу до розгляду на 31.05.2016 року.

30.05.2016 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду.

31.05.2016 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли пояснення по справі.

Представник відповідача в судове засідання 31.05.2016 року не з'явився, вимоги ухвали суду від 05.05.2016 року не виконав, про дату та час слухання справи повідомлявся належним чином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.05.2016 року розгляд справи № 910/8143/16 було відкладено на 16.06.2016 року.

16.06.2016 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва позивач подав документи по справі, а саме, меморіальні ордери, які свідчать про часткову сплату третьою особою суми заборгованості за кредитним договором № 252-СВ від 04.03.2004 року.

У судовому засіданні 16.06.2016 року представник третьої особи подав клопотання про об'єднання в одне провадження справи № 910/8143/16 та справи № 910/7933/16, яка знаходиться у провадженні суді Ващенко Т.М.

Розглянувши клопотання третьої особи про об'єднання справ № 910/8143/16 та № 910/7933/16, суд дійшов висновку про відмову в його задоволенні з огляду на наступне.

У відповідності до частини 2 статті 58 Господарського процесуального кодексу України суддя має право об'єднати кілька однорідних позовних заяв або справ, у яких беруть участь ті ж самі сторони, в одну справу, про що зазначається в ухвалі про порушення справи або в рішенні. За клопотанням сторін або з власної ініціативи суд об'єднує кілька вимог, що випливають з корпоративних відносин і пов'язані між собою підставою виникнення або поданими доказами.

Відповідно до частини 2 статті 58 Господарського процесуального кодексу України, суду надано право об'єднати в одне провадження кілька позовних вимог, що містяться в різних позовах.

Таке об'єднання можливе за наявності одночасно таких умов:

а) позовні вимоги мають бути однорідними;

б)позови мають бути пред'явлені тим самим позивачем до того самого відповідача (відповідачів) або різними позивачами до того самого відповідача.

Однорідними вимогами слід уважати такі, що одночасно:

а)являють собою однаковий спосіб захисту права (наприклад, про визнання недійсним правочинну, про виконання обов'язку в натурі тощо);

б)мають ті самі (з одного договору) чи однакові (з різних, але однотипних договорів) підстави виникнення.

Вищий господарський суд України в пункті 19 інформаційного листа від 29.09.2009 року № 01-08/530 "Про деякі питання, порушені у доповідних записках господарських судів України у першому півріччі 2009 року щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України" на запитання, чи можливе об'єднання в одну справу кількох однорідних справ, розгляд яких здійснюється різними суддями одного господарського суду, надав таку відповідь. Передбачене частиною другою статті 58 ГПК об'єднання кількох однорідних справ, у яких беруть участь ті ж самі сторони, в одну справу ставиться законом у залежність від того, чи здійснюється розгляд відповідних справ одним і тим же суддею господарського суду. Таке об'єднання відбувається на загальних підставах.

Виходячи зі змісту статті 21 Господарського процесуального кодексу України визначення судді або колегії суддів для розгляду конкретної справи здійснюється автоматизованою системою документообігу суду під час реєстрації відповідних документів за принципом вірогідності, який враховує кількість справ, що перебувають у провадженні суддів, заборону брати участь у перегляді рішень для судді, який брав участь в ухваленні судового рішення, про перегляд якого порушується питання, перебування суддів у відпустці, на лікарняному, у відрядженні та закінчення терміну повноважень. Справи розподіляються з урахуванням спеціалізації суддів. Після визначення судді або колегії суддів для розгляду конкретної справи, внесення змін до реєстраційних даних щодо цієї справи, а також видалення цих даних з автоматизованої системи документообігу суду не допускається, крім випадків, установлених законом.

Окрім того, суд зазначає, що справа № 910/8143/16 та справа № 910/7933/16 знаходяться в провадженні різних суддів, а тому чинним господарським процесуальним законодавством України не передбачено право судді самостійно об'єднати дані справи в одне провадження з урахуванням ще й того, що автоматизованою системою документообігу суду також не передбачено можливості такого об'єднання.

Крім того, суд звертає увагу, що об'єднання справи № 910/8143/16 та справи № 910/7933/16 перешкоджатиме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін та суттєво утруднить вирішення спору по суті.

У судовому засіданні 16.06.2016 року представник третьої особи подав клопотання про зупинення провадження у справі № 910/8143/16 до розгляду пов'язаної з нею справи № 910/7933/16 за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" до Фірми "Т.М.М."-Товариства з обмеженою відповідальністю про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В обґрунтування поданого клопотання третя особа посилається на те, що за результатами розгляду справи № 910/7933/16 можуть бути задоволені повністю або частково вимоги позивача у межах даної справи.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом, а також у разі звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави.

Отже, виходячи із приписів наведеної процесуальної норми господарський суд зупиняє провадження у справ в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи.

Відповідно до пункту 3.16 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Матеріали справи № 910/8143/16 достатні для вирішення справи по суті, відтак, суд в рамках провадження № 910/8143/16 не позбавлений можливості самостійно встановити обставини справи для правильного вирішення спору по суті.

За викладених обставин, клопотання третьої особи про зупинення провадження у даній справі задоволенню не підлягає.

Представник позивача у судовому засіданні 16.06.2016 року підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Представники третьої особи у судовому засіданні заперечили проти позову.

Представник відповідача у судове засідання 16.06.2016 року не з'явився, вимоги ухвали суду у справі № 910/8143/16 не виконав, письмового відзиву на позов не надав, про причини своєї неявки суд не повідомив.

Місцезнаходження відповідача за адресою: 03148, м. Київ, вул. Жмеринська, буд. 22, на яку було відправлено ухвали суду вказана в позові та підтверджується матеріалами справи.

Слід зазначити, що законодавство України, в тому числі Господарський процесуальний кодекс України, не зобов'язує й сторону у справі, зокрема позивача, з'ясовувати фактичне місцезнаходження іншої сторони (сторін) у справі (якщо воно не співпадає з її місцезнаходженням, визначеним згідно зі статтею 93 Цивільного кодексу України) та зазначати таке фактичне місцезнаходження в позовній заяві чи інших процесуальних документах.

В разі коли фактичне місцезнаходження юридичної особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

При цьому, судом враховано, що відповідно до пункту 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Факт належного повідомлення відповідача про час та місце судового засідання підтверджується підписами уповноважених осіб Товариства з обмеженою відповідальністю "ТММ -Будкомплект" на рекомендованих повідомленнях про вручення поштових відправлень.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (пункт 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд -

ВСТАНОВИВ:

04.03.2004 року між Акціонерним комерційним банком "ХФБ Банк Україна", правонаступником прав та обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" (банк) та Фірмою "Т.М.М."-Товариством з обмеженою відповідальністю (позичальник) було укладено кредитний договір № 252-СВ, з наступними змінами та доповненнями (надалі по тексту - Кредитний договір).

Згідно з пунктом 1.1. Кредитного договору банк відповідно до умов та на термін цього Договору надає позичальнику револьверну кредитну лінію загальною сумою кредиту 3 200 000,00 Євро з можливістю отримувати в Доларах та Євро та терміном кредиту до 04.03.2015 року.

Пунктом 5.1. Кредитного договору сторони погодили, що позичальник сплачує банку відсотки за отримані та непогашені частки. Відсотки сплачуються за відсотковою ставкою, визначеною у пункті 5.2. цього Договору та повинні нараховуватися щодо кожної частки, що залишається непогашеною, з дати надання частки до дати фактичного погашення частки або дати повернення частки (за відповідним рішенням банку згідно з умовами цього Договору. При розрахунку відсотків за кожний відсотковий період перший та останній день відсоткового періоду вважаються одним днем. Відсотки розраховуються на підставі фактичної кількості календарних днів, коли частка є непогашеною, та року з 360 днів.

Відповідно до пункту 5.2. Кредитного договору відсоткова ставка складається з маржі 8 (вісім) % річних та ставки Libor (відповідно до валюти частки) для відповідної тривалості відсоткового періоду.

Згідно з Додатковою угодою № 47 від 29.04.2014 року Кредитний договір викладено у новій редакції, в тому числі:

"Пункт 1.1. Банк відповідно до умов та на термін цього Договору надає позичальнику револьверну кредитну лінію загальною сумою кредиту 15 376 721,00 Євро з можливістю отримувати в Доларах та Євро та терміном кредиту до 31.03.2021 року.

Пункт 1.3. Сума заборгованості за кредитом станом на 29.04.2014 року становить 15 376 721,00 Євро.

Пункт 4.2.1. Процентна ставка для часток в доларах США та Євро, отриманих позивальником складаються з маржі, яка становить:

- за період з 01.12.2010 року та до 31.03.2014 року - 8 (вісім) % річних;

- за період з 01.04.2014 року та до закінчення терміну кредиту 5,25 % річних та ставки 1М Libor (відповідно до валюти частки) для відповідної тривалості відсоткового періоду.

Пункт 4.2.2. У разі прострочення сплати заборгованості за кредитом та/або процентами процентна ставка збільшується до 8% +1М Libor з першого календарного до наступного місяця.

Позивач зазначає, що банк свої зобов'язання щодо надання кредитних коштів виконав у повному обсязі, що підтверджується меморіальними ордерами та банківськими виписками (належним чином засвідчені копії наявні в матеріалах справи).

В забезпечення виконання Фірмою "Т.М.М."-Товариством з обмеженою відповідальністю своїх зобов'язань за кредитним договором № 252-СВ, 21.07.2004 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТММ -Будкомплект" (заставодавець) було укладено договір застави б/н, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою С.М. та зареєстрований в реєстрі за № 2280.

28.05.2014 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТММ -Будкомплект" було укладено Договір про внесення змін № 10 до Договору застави, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою С.М. та зареєстрований в реєстрі за № 673 , за умовами якого сторони вирішили викласти Договір застави в новій редакції (надалі по тексту - Іпотечний договір).

Згідно з пунктом 1.1. Іпотечного договору в забезпечення виконання Фірмою "Т.М.М."-Товариством з обмеженою відповідальністю своїх зобов'язань за кредитним договором № 252-СВ від 04.03.2004 року іпотекодавець передає іпотекодержателю у першочергову іпотеку з найвищим пріоритетом обтяження предмет іпотеки згідно з умовами цього Іпотечного договору.

Відповідно до пункту 1.2. Іпотечного договору предметом іпотеки є майновий комплекс, загальною площею 8 526,30 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Жмеринська, 22 (реєстраційний номер об'єкта 00) до якого входять наступні об'єкти: побутове приміщення двоповерхове, будівля виробнича багатоповерхова, будівля головного корпусу, площею 7 569,80 кв.м., літери Й, Й1-Й2 за адресою: м. Київ, вул. Жмеринська, 22; галерея подачі бетону, будівля спецтехпризначення, площею 37,00 кв.м., літера Л за адресою: м. Київ, вул. Жмеринська, 22; склад цемента, площею 110,80 кв.м., літера М за адресою: м. Київ, вул. Жмеринська, 22; будівля котельні двоповерхова, площею 451,00 кв.м., літера О за адресою: м. Київ, вул. Жмеринська, 22; бетонний вузол, будівля спецтехпризначення, площею 213,40 кв.м., літера П за адресою: м. Київ, вул. Жмеринська, 22; підсобне приміщення, площею 144,30 кв.м., літера Х за адресою: м. Київ, вул. Жмеринська, 22, що належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю "ТММ - Будкомплект" та без обмежень, будь-які частини та приналежності будівлі, включаючи будівлі, споруди, комунікації і обладнання, з яких складається будівля, як ті, що існують на момент укладення цього Іпотечного договору так і ті, що можуть бути включені або приєднані до предмету іпотеки після укладення цього Договору, а також на всі невід'ємні поліпшення, що можуть бути зроблені після укладення цього Договору.

Спір у справі виник у зв'язку із неналежним, на думку позивача, виконанням позичальником грошового зобов'язання за кредитним договором по поверненню кредитних коштів, сплаті відсотків за користування ними та нарахованої за прострочення виконання грошового зобов'язання пені та комісії, у зв'язку з чим позивач вказує на існування правових підстав для звернення в рахунок часткового погашення такої заборгованості стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором шляхом визнання за позивачем права власності на предмет іпотеки, що станом на сьогоднішній день належить відповідачу.

Позивач зазначає, що станом на 26.04.2016 року заборгованість позичальника перед позивачем за Кредитним договором становить 17 174 231,98 Євро, що за офіційним курсом Євро до гривні станом на 26.04.2016 року встановленим Національним банком України становить 490 182 824,53 грн., в тому числі:

- сума простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 14 857 932,43 Євро, що за офіційним курсом Євро до гривні станом на 26.04.2016 року встановленим Національним банком України становить 424 071 556,37 грн.;

- сума простроченої заборгованості за процентами в розмірі 587 892,95 Євро, що за офіційним курсом Євро до гривні станом на 26.04.2016 року встановленим Національним банком України становить 16 779 500,07 грн.;

- пеня за кредитом (за період з 26.04.2015 року по 26.04.2016 року) в розмірі 44 352 853,96 грн.;

- пеня за процентами (за період з 26.04.2015 року по 26.04.2016 року) в розмірі 4 978 914,12 грн.

Відповідач не скористався своїм процесуальним правом, передбаченим статтею 22 Господарського процесуального кодексу України, на подання відзиву на позов, жодних заперечень на спростування наведених позивачем обставин суду не надав.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно із частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язаннями є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитор) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 вказаної статті визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Нормами статті 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Статтею 1054 Цивільного кодексу України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 2 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Нормами статей 1049, 1050 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України визначено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Відповідно до частини 2 статті 345 Господарського кодексу України кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

В обґрунтування позову позивач зазначає про те, що у зв'язку з порушенням Фірмою "Т.М.М."-Товариством з обмеженою відповідальністю взятих на себе зобов'язань за Кредитним договором № 252-СВ від 04.03.2004 року щодо погашення кредиту, у позичальника виникла заборгованість перед позивачем, а саме:

- сума простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 14 857 932,43 Євро, що за офіційним курсом Євро до гривні станом на 26.04.2016 року встановленим Національним банком України становить 424 071 556,37 грн.;

- сума простроченої заборгованості за процентами в розмірі 587 892,95 Євро, що за офіційним курсом Євро до гривні станом на 26.04.2016 року встановленим Національним банком України становить 16 779 500,07 грн.;

- пеня за кредитом (за період з 26.04.2015 року по 26.04.2016 року) в розмірі 44 352 853,96 грн.;

- пеня за процентами (за період з 26.04.2015 року по 26.04.2016 року) в розмірі 4 978 914,12 грн.

Факт наявності заборгованості третьої особи перед позивачем за Кредитним договором підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме, меморіальними ордерами та виписками з банківського рахунку позичальника (належним чином засвідчені копії містяться в матеріалах справи).

Перевіривши додані позивачем до позовної заяви розрахунки вищевказаних сум заборгованостей, суд дійшов висновку про обґрунтованість розрахунку позивача.

Водночас, 16.06.2016 року позивач надав суду докази часткової оплати позичальником заборгованості за Кредитним договором, а саме:

- меморіальний ордер від 27.04.2016 року № на суму 10 000,00 Євро, з призначенням платежу- погашення нарахованих процентів по кредитам;

- меморіальний ордер від 05.05.2016 року № на суму 10 000,00 Євро, з призначенням платежу- погашення нарахованих процентів по кредитам;

- меморіальний ордер від 19.05.2016 року № на суму 7 500,00 Євро, з призначенням платежу- погашення нарахованих процентів по кредитам;

- меморіальний ордер від 27.07.2016 року № на суму 7 000,00 Євро, з призначенням платежу- погашення нарахованих процентів по кредитам.

Господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України), зокрема, у таких випадках:

- припинення існування предмета спору (наприклад, здійснене у встановленому порядку скасування оспорюваного акта), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань;

- спір врегульовано самими сторонами шляхом перерахування боргу (передачі майна чи усунення перешкод у користуванні ним) після звернення кредитора з позовом за умови подання доказів такого врегулювання.

Оскільки, з матеріалів справи вбачається сплата позичальником нарахованих процентів за Кредитним договором у розмірі 24 500,00 Євро, то предмет спору в цій частині заявлених позовних вимог між сторонами у справі відсутній, а отже провадження у справі в цій частині підлягає припиненню.

Відповідно до частини 2 статті 80 Господарського процесуального кодексу України у випадках припинення провадження у справі повторне звернення до господарського суду зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав не допускається.

Згідно зі статтею 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, суд припиняє провадження по справі № 910/8143/16 в частині стягнення 24 500,00 Євро нарахованих процентів, у зв'язку з відсутністю предмету спору, в частині стягнення 10 000,00 Євро слід відмовити, оскільки вказана сума сплачена позичальником до порушення провадження у даній справі.

Частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

У відповідності до статті 572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно з частиною 1 статті 575 Цивільного кодексу України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Положеннями частини 1 статті 574 Цивільного кодексу України встановлено, що застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Із матеріалів справи вбачається, що з метою забезпечення виконання взятих на себе за кредитним договором зобов'язань (в т.ч. з дострокового повернення всієї суми кредитних коштів) між банком та відповідачем було укладено Іпотечний договір, предметом якого є майновий комплекс, загальною площею 8 526,30 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Жмеринська, 22 (реєстраційний номер об'єкта 00).

За приписами статті 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Цією ж статтею передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Пунктом 5.2 Іпотечного договору сторони погодили, що банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі цього Іпотечного договору, зокрема, шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки чи його частину в рахунок виконання забезпеченого зобов'язання чи його частини.

У відповідності до частин 1, 2 ст. 35 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавцю, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документів зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

Судом встановлено, що позичальник та іпотекодавець повідомлялися про порушення зобов'язань за Кредитним договором з одночасним попередженням про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки ( вимога за вих. № 08.42-186/67-8385 від 20.04.2016 року), проте порушення умов Кредитного договору усунуті не були.

Відповідно до статті 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

У відповідності до висновків Верховного Суду України, викладених у постанові від 11.12.2013 року у справі, які в силу положень статті 111-28 Господарського процесуального кодексу України є обов'язковими для суду, входячи з положень частини другої статті 16 Цивільного кодексу України, частини 3 статті 33, статті 36, частини 1 статті 37 Закону України "Про іпотеку" не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором. Аналогічна позиція Верховного суду України також викладена в постанові від 19.08.2014 року у справі № 3-43гс14.

При цьому, суд відзначає, що у разі, якщо такий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, як набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, передбачений договором іпотеки, іпотекодержатель може реалізувати його у судовому порядку, шляхом пред'явлення позову про визнання права власності на предмет іпотеки.

Матеріали справи не містять доказів задоволення ані позичальником, ані іпотекодавцем вимог позивача у повному обсязі, як кредитора та іпотекодержателя, щодо погашення заборгованості та санкцій за Кредитними договорами та щодо передання предмету іпотеки у рахунок погашення вище встановленої судом заборгованості позичальника по Кредитним договорам в добровільному порядку.

Відповідно до звіту про незалежну оцінку майна, складеного 20.04.2016 року суб'єктом оціночної діяльності - Приватним підприємством "Енергомакс", вартість предмету іпотеки за Іпотечним договором - майнового комплексу, загальною площею 8 526,30 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Жмеринська, 22 станом на 20.04.2016 року складає без врахування ПДВ 35 900 000, 00 грн., що не перевищує встановленої судом заборгованості позичальника перед банком за Кредитним договором. Тобто, в будь-якому випадку вартість спірного майна не покриває суми заборгованості (по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом) за Кредитним договором.

Окрім того, в матеріалах справи міститься рецензія членів Всеукраїнської асоціації фахівців оцінки на звіт про незалежну оцінку майнового комплексу, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Жмеринська, 22, загальною площею 8 526,30 кв.м., за висновками якої Звіт в цілому відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, але має незначні недоліки, що не вплинули на достовірність оцінки.

Таким чином, вимоги позивача про звернення, в рахунок часткового погашення заборгованості позичальника за Кредитним договором, стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором, а саме: майновий комплекс, загальною площею 8 526,30 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Жмеринська, 22 (реєстраційний номер об'єкта 00), що належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю "ТММ - Будкомплект", шляхом визнання права власності за іпотекодержателем - Публічним акціонерним товариством "Укрсоцбанк" є правомірними та обґрунтованими.

Відшкодування судових витрат відповідно до статей 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідача.

Керуючись статтями 4, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В частині стягнення заборгованості за процентами в розмірі 24 500 (двадцять чотири тисячі п'ятсот) Євро 00 євроцентів провадження у справі припинити.

2. Позов Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" задовольнити частково.

3. В рахунок часткового погашення заборгованості Фірми "Т.М.М." - Товариства з обмеженою відповідальністю (04116, м. Київ, вулиця Галі Тимофєєвої, будинок 3, ідентифікаційний код 14073675) перед Публічним акціонерним товариством "Укрсоцбанк" (03150, м. Київ, вулиця Ковпака, будинок 29, ідентифікаційний код 00039019) за Кредитним договором № 252-СВ від 04.03.2004 року (з урахуванням усіх змін та доповнень) в розмірі 35 900 000 (тридцять п'ять мільйонів дев'ятсот тисяч) грн. 00 коп., загальний розмір якої станом на день винесення рішення становить 14 857 932 (чотирнадцять мільйонів вісімсот п'ятдесят сім тисяч дев'ятсот тридцять два) Євро 43 євроценти заборгованості за кредитом, 553 392 (п'ятсот п'ятдесят три тисячі триста дев'яносто два) Євро 95 євроцентів заборгованості за процентами, 44 352 853 (сорок чотири мільйони триста п'ятдесят дві тисячі вісімсот п'ятдесят три) грн. 96 коп. заборгованості по пені за кредитом, 4 978 914 (чотири мільйони дев'ятсот сімдесят вісім тисяч дев'ятсот чотирнадцять) грн. 12 коп. заборгованості по пені за процентами, звернути стягнення на предмет іпотеки за Договором застави від 21.07.2004 року, зареєстрованим в реєстрі за № 2280 в новій редакції, що викладена в Додатку до Договору про внесення змін № 10 від 28.05.2014 року, зареєстрованого в реєстрі за № 673 (з усіма змінами, доповненнями та додатками) а саме: майновий комплекс, загальною площею 8 526,30 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Жмеринська, 22 (реєстраційний номер об'єкта 00), що належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю "ТММ - Будкомплект" (03148, м. Київ, вулиця Жмеринська, будинок 22, ідентифікаційний код 31481857) та розташований на земельній ділянці, місце розташування якої вул. Жмеринська, 22 у Святошинському районі м. Києва, розміром 2,8504 га для експлуатації та обслуговування адміністративно-виробничих будівель та споруд, кадастровий номер 800000000:75:225:0001, що передана в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю "ТММ - Будкомплект" (03148, м. Київ, вулиця Жмеринська, будинок 22, ідентифікаційний код 31481857) на підставі рішення Київської міської ради від 27.03.2003 року за № 333-1/493, за Договором оренди земельної ділянки, посвідченим 21.11.2003 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щербаковим В.З. за реєстровим № 1134, шляхом визнання права власності за іпотекодержателем - Публічним акціонерним товариством "Укрсоцбанк" (03150, м. Київ, вулиця Ковпака, будинок 29, ідентифікаційний код 00039019).

4. Визнати за Публічним акціонерним товариством "Укрсоцбанк" (03150, м. Київ, вулиця Ковпака, будинок 29, ідентифікаційний код 00039019) право власності на майновий комплекс, загальною площею 8 526,30 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Жмеринська, 22 (реєстраційний номер об'єкта 00) за вартістю, згідно висновку про вартість майна станом на 20.04.2016 року в розмірі 35 900 000 (сорок три мільйони вісімдесят тисяч) грн. 00 коп., без ПДВ, до складу якого входять наступні об'єкти:

-побутове приміщення двоповерхове, будівля виробнича багатоповерхова, будівля головного корпусу, площею 7 569,80 кв.м., літери Й, Й1-Й2 за адресою: м. Київ, вул. Жмеринська, 22;

-галерея подачі бетону, будівля спецтехпризначення, площею 37,00 кв.м., літера Л за адресою: м. Київ, вул. Жмеринська, 22;

-склад цемента, площею 110,80 кв.м., літера М за адресою: м. Київ, вул. Жмеринська, 22;

-будівля котельні двоповерхова, площею 451,00 кв.м., літера О за адресою: м. Київ, вул. Жмеринська, 22;

-бетонний вузол, будівля спецтехпризначення, площею 213,40 кв.м., літера П за адресою: м. Київ, вул. Жмеринська, 22;

-підсобне приміщення, площею 144,30 кв.м., літера Х за адресою: м. Київ, вул. Жмеринська, 22.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТММ - Будкомплект" (03148, м. Київ, вулиця Жмеринська, будинок 22, ідентифікаційний код 31481857) на користь Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" (03150, м. Київ, вулиця Ковпака, будинок 29, ідентифікаційний код 00039019) 206 700 (двісті шість тисяч сімсот) грн. 00 коп. судового збору.

6. В іншій частині позову - відмовити

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 21.06.2016 року

Суддя С.В. Стасюк