РІШЕННЯ

05 липня 2016 року Справа № 913/706/16

Провадження №15/913/706/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Йотунгард Україна, м.Київ

до Публічного акціонерного товариства Алчевський металургійний комбінат, м.Сєвєродонецьк Луганської області

про стягнення 151230 грн 25 коп.

Суддя Смола С.В.

Секретар судового засідання Дмітрієва К.С.

У засіданні брали участь:

від позивача ОСОБА_1 представник за довіреністю, довіреність №10/09-2015 від 10.09.2015;

від відповідача ОСОБА_2 представник за довіреністю, довіреність №01-026-875 від 14.12.2015.

С У Т Ь С П О Р У:

Товариство з обмеженою відповідальністю науково-технічний центр Йотунгард Україна звернулося до господарського суду Луганської області з позовом до Публічного акціонерного товариства Алчевський металургійний комбінат про стягнення заборгованості за поставлений товар в сумі 76290 грн 24 коп., 3% річних у сумі 6126 грн 21 коп., інфляційних втрат у сумі 68813 грн 80 коп.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 10.06.2016 було порушено провадження у справі та її розгляд призначений на 22.06.2016.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 22.06.2016 розгляд справи відкладено на 05.07.2016.

Відповідач відзивом №026-42 вих/16 від 30.06.2015 зазначив, що між сторонами було укладено 06.07.2012 договір №027/1-942 на поставку лакофарбової продукції і відповідно до умов договору остаточний розрахунок здійснюється протягом 10 календарних днів з моменту отримання продукції на склад покупця; що посилання позивача на приписи ст.692 Цивільного кодексу України в даному випадку є необґрунтованими, оскільки в видатковій накладній №РН-0000299 від 02.10.2013 є посилання на договір №027/1-942. Також відповідачем надано контррозрахунок 3% річних та інфляційних втрат.

Заявою про відстрочку виконання рішення суду №026-517 від 30.06.2016 відповідач просив суд відстрочити виконання рішення у справі на 1,5 місяця зі сплатою боргу до 31.08.2016.

Позивач клопотанням б/н від 04.07.2016 просив суд стягнути з відповідача витрати, повязані з розглядом справи в сумі 616 грн 90 коп.

Клопотанням б/н від 04.07.2016 позивач зазначив, що під час підготовки документації, а саме видаткової накладної №РН-000029 від 02.10.2013, працівником позивача помилково зазначено у якості підстави замовлення товару саме договір №027/1-942 від 06.07.2012; що визначена у рахунку-фактурі №СФ-0000354 від 02.10.2013 дата про те, що рахунок дійсний до сплати до 09.10.2013 свідчить лише про те, що вартість товару, який продається відповідачу, до вказаної дати не буде змінена.

Клопотанням б/н від 05.07.2016 позивач зазначив, що представником відповідача не надано доказів укладення додаткової угоди на отримання продукції, зазначеної у рахунку-фактурі №СФ-0000354 від 02.10.2013, що спростовує заперечення відповідача про отримання продукції на виконання умов договору.

Позивач листом б/н від 05.07.2016 заперечив проти надання відстрочки виконання рішення та зазначив, що у відповідача було достатньо часу сплатити заборгованість або укласти мирову угоду; що сума боргу є незначною порівняно з оборотами відповідача і він має фінансову можливість погасити існуючу заборгованість. В судовому засіданні 05.07.2016 представник позивача усно просив не розглядати заперечення з цього питання.

У судовому засіданні 05.07.2016 оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд

В С Т А Н О В И В:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю Йотунгард Україна (постачальник, позивач) та Публічним акціонерним товариством Алчевський металургійний комбінат (покупець, відповідач) 06.07.2012 був укладений договір поставки №027/1-942, за умовами якого постачальник зобовязався поставити, а покупець прийняти і оплатити наступну лакофарбову продукцію:

№ п/пнайменуванняОдин. виміруЦіна за кг, без ПДВ в грн.кількістьСума в грн., без ПДВ
1Хардтоп Флекси сірий комп.А (16л)Л83,1318,40
2Хардтоп Флекси сірий комп.Б (4л)Л83,29,60
3Хардтоп Флекси жовтний комп.А (14,49 л)Л83,66260,8221820,20
4Хардтоп Флекси жовтий комп.Б (4л)Л83,66726023,52
5Хардтоп Флекси зелений комп.А (16,17 л)Л83,66291,0624350,08
6Хардтоп Флекси зелений комп.Б (4 л)Л83,66726023,52
7Йотун тиннер №17 (20л)Л41,7,60
8Йотун тиннер №10 (20 л)Л41,,40
9Йотамастик 80 алюм. Комп.А (16 л)Л56,4495,84
10Йотамастик 80 алюм. Комп.Б (2,3 л)Л 56,333226,90181771,28
Всього без ПДВ в грн. 3085306,44
ПДВ 20% 617061,29
Всього з ПДВ в грн. 3702367,73

Виробник: JOTUN PAINTS (Норвегія/Великобританія), рік випуску:2012 (п.1.1 договору).

Відповідно до п.2.1 договору загальна вартість цього договору складає: 3 702 367 грн 73 коп., в т.ч. ПДВ 20%.

Згідно з п.2.3 договору форма оплати: 50% - попередня оплата за узгоджену партію. При 50% попередньої оплати постачальник зобовязаний протягом 21 календарного дня здійснити поставку оплаченої продукції. Після перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника ціни зміні не підлягають.

Остаточний розрахунок здійснюється протягом 10 календарних днів з моменту отримання продукції на склад покупця (п.2.4 договору).

Договір вступає в дію з моменту підписання його обома сторонами і діє до 01.08.2013.

30.07.2012 між сторонами була укладена додаткова угода №1 до договору №027/1-942, 15.10.2012 - №2, 19.12.2012 - №3, 24.01.2013 - №4, 28.03.2013 - №5, 30.07.2013 - №6, 30.07.2013 - №7, 17.09.2013 - №8, в яких сторони погодили поставку визначеної в них лакофарбової продукції, її ціну, кількість, умови поставки та оплати, та інші умови.

Зазначений договір, що підтверджено представниками сторін в судовому засіданні 05.07.2016, був повністю виконаний сторонами, тобто вичерпав свою дію.

Листом №027/1-2679 від 01.10.2013 Публічне акціонерне товариство Алчевський металургійний комбінат звернулося до Товариства з обмеженою відповідальністю Йотунгард Україна, в якому просило здійснити поставку наступного матеріалу: хардтоп флекси сірого комп.А 592 л, хардтоп флекси сірого комп.Б 148 л, йотунтинер 17 40 л. Оплату гарантував оплатити протягом 10-ти банківських днів.

02.10.2013 Товариство з обмеженою відповідальністю Йотунгард Україна за видатковою накладною №РН-0000299 від 02.10.2013 здійснило поставку продукції, про яку просив відповідач.

З огляду на викладене суд приходить до висновку про те, що між сторонами був укладений договір поставки в спрощений спосіб, що підтверджується листом відповідача №027-1/2679 від 01.10.2013 (а.с.14), листом №014 від 18.12.2014, видатковою накладною №РН-0000299 від 02.10.2013 та визнається сторонами.

Суд зауважує, що поставка за видатковою накладною №РН-0000299 від 02.10.2013 здійснювалась на умовах, зазначених в листі №027-1/2679 від 01.10.2013, тобто оплата здійснюється покупцем протягом 10-ти банківських днів.

Таким чином, посилання в видатковій накладній №РН-0000299 від 02.10.2013 на договір №027/1-942 від 06.07.2012 є помилковим.

Відповідач поставлений позивачем товар за видатковою накладною №РН-0000299 від 02.10.2013 на загальну суму 76290 грн 24 коп. не оплатив, внаслідок чого за ним виникла заборгованість в зазначеній сумі, за стягнення якої позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 1 ст.173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Згідно з ст.11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обовязків (зобовязань) є, зокрема, договір.

Згідно ч.1 ст.638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч.1 ст.639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 657 Цивільного кодексу України передбачена форма окремих видів договорів купівлі-продажу.

В даному випадку дії сторін, що підтверджено матеріалами справи, зокрема, направленням відповідачем позивачеві листа №027-1/2679 від 01.10.2013 з проханням здійснити поставку продукції: хардтопу флекси сірого комп.А 592 л, хардтопу флекси сірого комп.Б 148 л, йотунтинеру 17 40 л, передачею позивачем лакофарбової продукції відповідачу за видатковою накладною №РН-0000299 від 02.10.2013 (а.с.10), та прийняття товару відповідачем за довіреністю КС №4126 від 12.10.2013 (а.с.12), свідчать про виникнення між ними правовідносин з поставки.

Відповідно до ч.1 ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобовязується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Аналогічні положення передбачені і ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України.

Згідно ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно із ст.629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобовязаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ч.1 ст.222 Господарського кодексу України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законі інтереси інших субєктів, зобовязані поновити їх, не чекаючи предявлення їм претензії чи звернення до суду.

Згідно зі ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

Порушенням зобовязання, у відповідності до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання, тобто неналежне виконання.

Факт поставки позивачем товару відповідачеві за видатковою накладною №РН-0000299 від 02.10.2013 підтверджений матеріалами справи та визнається сторонами.

Приписами ст.530 Цивільного кодексу України, зокрема, встановлено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вже зазначалось, відповідач звернувся до позивача з листом №027/1-2679 від 01.10.2013, в якому просило здійснити поставку наступного матеріалу: хардтоп флекси сірого комп.А 592 л, хардтоп флекси сірого комп.Б 148 л, йотунтинер 17 40 л. Оплату гарантував оплатити протягом 10-ти банківських днів. Здійснивши поставку продукції без заперечень, позивач погодився з пропозицією відповідача щодо асортименту, кількості, строків оплати продукції. Відповідач, в свою чергу, отриману продукцію своєчасно не оплатив.

З огляду на викладене, позовну вимогу про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 76290 грн 24 коп. за поставкою за видатковою накладною №РН-0000299 від 02.10.2013 суд вважає обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню повністю.

Відносно вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних за період з 04.10.2013 по 06.06.2016 в сумі 6126 грн 21 коп. та інфляційних втрат за цей же період в сумі 68813 грн 80 коп. суд зазначає наступне.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачена відповідальність за порушення грошового зобовязання. Так, за цією нормою Цивільного кодексу України боржник, що прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Частиною 5 ст.254 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Судом за допомогою програми Законодавство було перевірено розрахунок 3% річних, наданий позивачем (а.с.15), та встановлено, що він є арифметично неправильним, оскільки Товариством з обмеженою відповідальністю Йотунгард Україна не враховано, що у 2016 році 366 днів, та з урахуванням погоджених в листі №027-1/2679 від 01.10.2013 строків оплати (протягом 10 банківських днів) неправильно визначено початок періоду прострочення (04.10.2013), який в даному випадку починається з 17.10.2013. Водночас господарський суд вважає за необхідне навести власний розрахунок 3% річних, зроблений за допомогою програми Законодавство:

№ і дата видаткової накладноїСтрок оплатиСума заборгованості, грн.Період нарахування Кількість днів простроченняРозмір відсотків, %Сума відсотків, грн
РН-0000299 від 02.10.2013до 17.10.201376290,2417.10.2013-06.06.41,99

З огляду на викладене, вимога позивача про стягнення з відповідача 3% підлягає задоволенню частково в сумі 6041 грн 99 коп.

Підпунктом 3.2 п.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань передбачено, що згідно з Законом України Про індексацію грошових доходів населення індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті Урядовий курєр. Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України Про інформацію є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Вимога позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат за період з 04.10.2013 по 06.06.2016 в сумі 68813 грн 80 коп. підлягає задоволенню частково в сумі 68284 грн 11 коп., оскільки нарахування інфляційних втрат повинно здійснюватись не з жовтня 2013 року, а тільки з листопада 2013 року, враховуючи приписи пп.3.2 п.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань.

Водночас, господарський суд вважає за необхідне навести власний розрахунок інфляційних втрат, зроблений за допомогою програми Законодавство в межах заявленого позивачем періоду:

Сума заборгованості, грн.Період нарахуванняІндекс інфляції за весь період простроченняСума інфляційних втрат, грн.
76290,24листопад 2013 року травень 2016 року189,284,11

З огляду на викладене позов підлягає задоволенню частково.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Згідно з ч.1 ст.49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір згідно ст.ст.44, 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відносно заявлених позивачем до відшкодування витрат на відрядження свого представника до господарського суду Луганської області для прийняття участі у судовому розгляді даної справи, в т.ч. витрати на проїзд в сумі 586 грн 90 коп. та добові в сумі 30 грн 00 коп., суд зазначає наступне.

Згідно з ч.1 ст.44 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, повязаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, повязаних з розглядом справи.

Частиною 5 ст.49 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У відповідності до п. 6.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 №7 Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України судовим експертам, перекладачам, іншим особам, викликаним до господарського суду для дачі пояснень, відшкодовуються: вартість проїзду до місця виклику і назад залізничним, автомобільним, водним і повітряним транспортом; страхові платежі за державне страхування на транспорті, вартість попереднього продажу проїзних документів, проїзд автомобільним транспортом (крім таксі) до залізничної станції, аеропорту, якщо вони знаходяться за межами населеного пункту; найом жилого приміщення; добові в розмірах, встановлених законодавством про службові відрядження; судовому експерту відшкодовуються також витрати, повязані з дослідженням обєкта судової експертизи, якщо останній знаходиться в іншому населеному пункті, ніж експертна установа (або експерт проживає в іншому населеному пункті), і не може бути доставлений до цієї установи (або експерту). В усіх зазначених випадках відшкодуванню підлягає мінімальна вартість проїзду та мінімальна (для населеного пункту, в якому знаходиться господарський суд) вартість проживання в готелі. Документально підтверджені відомості про таку вартість та про фактичні витрати на проїзд і проживання подаються заінтересованими особами.

Суд зазначає, що ухвалами від 10.06.2016 та від 22.06.2016 явка представників сторін не визнавалась обовязковою і суд не зобовязував зявлятися у судові засідання представника позивача.

Крім того, суд враховує, що представник позивача ОСОБА_1 за довіреністю №10/09-2015 від 10.09.2015, не є штатним працівником Товариства з обмеженою відповідальністю Йотунгард Україна, що виключає направлення вказаного представника до м.Харкова у відрядження та стягнення добових. Також позивачем не надано доказів оплати Товариством з обмеженою відповідальністю Йотунгард Україна проїзних квитків №EFF7-FEB6-0001 та №7BE7-FE72-0001.

З огляду на викладене, позивачем не обґрунтовано необхідності понесення таких витрат, а тому суд не вбачає підстав для задоволення клопотання про стягнення додатково з відповідача понесених витрат на проїзд в сумі 586 грн 90 коп. та добових в сумі 30 грн 00 коп.

Відносно заяви відповідача №026-517 від 30.06.2016 про відстрочку виконання рішення у справі на 1,5 місяці зі сплатою боргу до 31.08.2016, суд зазначає наступне.

В обґрунтування зазначеної заяви відповідач посилається на те, що виконання рішення суду шляхом єдиноразового платежу в теперішній час є неможливим, оскільки обставини, які склалися на Сході України (зокрема, в Луганській області) потягли за собою призупинення кредитування банківськими установами підприємства реального сектору економіки України і зупинили товарне кредитування виробничих підприємств України з боку торгових партнерів в силу критичного росту фінансових ризиків, що призвело до значної втрати портфеля замовлень на продукцію відповідача; що місцезнаходженням виробничих потужностей відповідача є м.Алчевськ Луганської області; що під час активної фази АТО внаслідок бойових дій було пошкоджено залізничні ділянки контактних мереж, а саме Дебальцеве-Вуглегірськ-Ясинувата, Дебальцеве-Попасна, Ясинувата-Авдіївка та Дебальцеве-Торез, в результаті цього для відповідача стали неможливими залізничні перевезення по цим напрямкам; що за перший квартал 2016 року відповідач має збитки на суму 6546404 тис. грн; що з липня 2015 року відповідач поступово відновлює свою роботу і згідно з наказом №313 від 31.07.2015 основні засоби були введені в експлуатацію.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Підпунктами 7.1.1 та 7.1.2 п.7 постанови пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України від 17.10.2012 №9 передбачено, що відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом. Наприклад, відстрочка може надаватись за рішенням, у якому господарським судом визначено певний строк звільнення приміщення, повернення майна тощо. Розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом. При цьому слід мати на увазі, що розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо).

Згідно з пп.7.2 п.7 постанови пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України від 17.10.2012 №9 підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сімї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Відповідно до ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Частиною 2 ст.34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач повинен довести наявність обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення у справі.

Відповідно до ст.43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Згідно з ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обовязковим.

У звязку з проведенням на території м.Алчевська Луганської області антитерористичної операції, наказами директора підприємства відповідача №686 та №685 від 11.08.2014, №695 та №696 від 15.08.2014 через виробничу необхідність, що повязана з відсутністю сировини, було здійснено гарячу консервацію цехів основного виробництво, тобто фактично зупинено роботу підприємства.

Наказами директора Публічного акціонерного товариства Алчевський металургійний комбінат №313 та №314 від 31.07.2015, №421 від 23.09.2015, №500 від 29.10.2015, №502 від 30.10.2015 було знято з гарячої консервації основні засоби виробництво, тобто фактично частково відновлено роботу підприємства.

Відповідно до звіту про фінансові результати роботи Публічного акціонерного товариства Алчевський металургійний комбінат за перший квартал 2016 року відповідач має збитки на суму 6546404 тис. грн.

Господарський суд вважає, що вказані відповідачем обставини безпосередньо вплинули на господарську діяльність підприємства відповідача та його фінансовий стан.

В судовому засіданні 05.07.2016 представник позивача погодився на надання відповідачеві відстрочки виконання рішення у справі.

З огляду на викладене, враховуючи згоду позивача на надання відповідачеві відстрочки виконання рішення у справі, суд прийшов до висновку про задоволення заяви Публічного акціонерного товариства Алчевський металургійний комбінат №026-517 від 30.06.2016 та відстрочення виконання рішення в частині стягнення заборгованості за поставлену продукцію в сумі 76290 грн 21 коп., інфляційних втрат в сумі 68284 грн 41 коп., 3% річних у сумі 6041 грн 99 коп., судового збору в сумі 2259 грн 25 коп. на 1,5 місяці зі сплатою боргу до 31.08.2016.

Керуючись ст.ст.44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю Йотунгард Україна до Публічного акціонерного товариства Алчевський металургійний комбінат задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства Алчевський металургійний комбінат, вул.Вілєсова, б.20А, м.Сєвєродонецьк Луганської області, ідентифікаційний код 05441447, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Йотунгард Україна, вул.Еспланадна, б.20, кім.302, м.Київ, ідентифікаційний код 380038048, заборгованість за поставлений товар у сумі 76290 грн 24 коп., 3% річних у сумі 6041 грн 99 коп., інфляційні втрати в сумі 68284 грн 11 коп., судовий збір у сумі 2259 грн 25 коп., відстрочивши виконання до 31.08.2016, про що видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В решті позову відмовити.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 07.07.2016.

Суддя С.В. Смола