ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2016 року Справа № 914/3155/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого-судді суддів:Воліка І.М. (доповідача), Демидової А.М., Шевчук С.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуПублічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Дельта Банк"
на рішеннявід 16.11.2015
господарського суду Львівської області
та на постанову від 11.04.2016
Львівського апеляційного господарського суду
у справі№ 914/3155/15
господарського суду Львівської області
за позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк"
доФізичної особи-підприємця ОСОБА_4
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачаНаціонального банку України
простягнення заборгованості у сумі 82918,15 грн.
В судове засідання прибули представники сторін:
позивачаІваненко Д.С. (дов. від 30.05.2016 № б/н); Ханович К.В. (дов. від 05.05.2016 № б/н); Мединський М.М. (дов. від 05.05.2016 № б/н);
відповідачаОСОБА_8 (дов. від 29.10.2015 № б/н);
третьої особине з'явились;
ВСТАНОВИВ:

У вересні 2015 року позивач - Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" (надалі - ПАТ "Дельта Банк") звернулося до господарського суду з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (надалі - ФОП ОСОБА_4, відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 82918,15 грн. за Договором кредиту №КФ-АН-2016185 від 27.12.2012.

Рішенням господарського суду Львівської області від 16.11.2015 у справі № 914/3155/15 (суддя Мазовіта А.Б.), залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 11.04.2016 (колегія суддів: Михалюк О.В. - головуючий, судді - Мирутенко О.Л., Кравчук Н.М.), позов задоволено частково; стягнуто з ФОП ОСОБА_4 на користь ПАТ "Дельта Банк" 461,77 грн. пені за несвоєчасне повернення кредиту, 24,40 грн. 3 % річних за несвоєчасне повернення кредиту, 130,56 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів, 7,57 грн. 3 % річних за несвоєчасну сплату процентів; стягнуто з ФОП ОСОБА_4 на користь державного бюджету 214,85 грн. судового збору. В частині стягнення 8355,40 грн. заборгованості за простроченим кредитом та 776,84 грн. заборгованості по сплаті прострочених процентів провадження припинено. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено .

Не погоджуючись з постановленими судовими актами судів попередніх інстанцій, позивач - ПАТ "Дельта Банк" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить постанову Львівського апеляційного господарського суду від 11.04.2016 та рішення господарського суду Львівської області від 16.11.2015 скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позову. В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що судами попередніх інстанцій порушено норми процесуального та матеріального права, оскільки не надано належної правової оцінки свідомому порушенню зі сторони відповідача своїх зобов'язань за кредитним договором, що надає право для достркового стягнення кредиту; при цьому не направлення вимоги відповідачу про дострокове повернення кредиту відповідно до умов договору, в силу приписів ст. 124 Конституції України не є порушенням зі сторони банку, оскільки у сторін відсутній обов'язок досудового врегулювання спорів; судами не надано належної правової оцінки відстутності договору страхування зі сторони відповідача, і дане порушення матиме наслідком дострокового стягнення кредиту, і усі ці порушення, на думку скаржника, є підставою для скасування оскаржуваних судових актів.

Відповідач - ФОП ОСОБА_4 у відзиві на касаційну скаргу заперечив проти її доводів та просив залишити оскаржувані судові акти без змін, а касаційну скаргу без задоволення.

Перевіряючи юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин справи та їх повноту, Вищий господарський суд України, заслухавши представників сторін та перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, що 27.12.2012 між ПАТ "Дельта Банк" (Кредитор) та ФОП ОСОБА_4 (Позичальник) укладений Договір кредиту №КФ-АН-2016185, за умовами якого Кредитор надає Позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, а Позичальник зобов'язується своєчасно повернути отриманий кредит, сплатити проценти за користування кредитом, а також виконати інші зобов'язання за цим Договором. Надання кредиту здійснюється в сумі 232 995,00 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 26,99 % річних, з кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом до 26.12.2015 включно, на умовах визначених цим Договором (п. п. 1.1., 1.1.1. Договору).

На виконання умов кредитного договору, позивач надав відповідачу обумовлену суму грошових коштів, що підтверджується меморіальним ордером №61644736 від 28.12.2012.

Відповідно до пункту 1.1.2. Договору, повернення кредиту здійснюється у валюті наданого кредиту, не пізніше кінцевого терміну повернення заборгованості за кредитом, визначеного у п. 1.1.1. цього Договору, в обсязі та строки, зазначені в п. 2.7. цього Договору, на рахунок кредитора, зазначений у п.2.1.2. цього Договору.

Згідно із пунктом 2.7. Договору погашення кредиту, сплата процентів за користування кредитом, щомісячних комісій здійснюється шляхом перерахування Позичальником на рахунок, зазначений в п. 2.1.2. цього Договору, фіксованих платежів у сумі 9 343,00 грн., у чітко встановлений цим Договором термін - 10 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем, в якому наданий кредит.

Відповідно до пункту 4.1. Договору, у випадку прострочення Позичальником строків сплати процентів, комісій, а також прострочення строків повернення кредиту/траншу, визначених цим Договором, Позичальник сплачує кредитору пеню із розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період прострочення, від простроченої суми за кожний день прострочення.

В пункту 4.2. Договору сторни погодили, що у випадку порушення Позичальником вимог п.п. 3.3.1., 3.3.6.- 3.3.16. цього Договору, Позичальник сплачує кредитору штраф у розмірі 2 % від максимального ліміту заборгованості, визначеного п. 1.1.1. цього Договору, за кожний випадок порушення.

Згідно із пунктом 3.2.5. Договору Кредитор має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів, комісій та можливих санкцій, зокрема, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником будь-якого із зобов'язань, визначених п. 3.3. цього Договору, протягом більше 10 календарних днів від дня закінчення строку, встановленого для його виконання цим договором; за наявності інших обставин, які визначаються Кредитором на власний розсуд та свідчать про те, що наданий Позичальнику кредит своєчасно не буде повернутий.

Пунктом 5.3. Договору визначено, що невиконання або неналежне виконання (прострочення виконання тощо) Позичальником будь-якого свого зобов'язання за цим Договором, є подіями, при настанні яких припиняється кредитування, а Позичальник здійснює дострокове повернення отриманого кредиту, сплачує кредитору проценти за користування кредитом, комісії та можливі штрафні санкції. Для цього Кредитор надає під розписку уповноваженій особі Позичальника або надсилає рекомендованим листом Позичальнику відповідну письмову вимогу. У випадку непогашення зазначеної у вимозі суми в термін, зазначений у вимозі, Кредитор по закінченню цього терміну має право пред'явити позов у відношенні позичальника.

Звертаючись до суду Банк посилається на неналежне виконанням Позичальником (відповідачем) своїх зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, сплати пені, у зв'язку з чим просив суд стягнути з відповідача 37711,87 грн. заборгованості по строковому кредиту, 8355,40 грн. заборгованості за простроченим кредитом, 500,49 грн. заборгованості по сплаті строкових процентів, 776,84 грн. заборгованості по сплаті прострочених процентів, 461,77 грн. пені за несвоєчасне повернення кредиту, 24,40 грн. 3 % річних за несвоєчасне повернення кредиту, 130,56 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів, 7,57 грн. 3 % річних за несвоєчасну сплату процентів, 34949,25 грн. штрафу.

Відповідно до частини 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із частиною 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

За встановлених обставин, ухвалюючи рішення про часткову відмову у задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що за умовами кредитного договору (п. 3.2.5.) позивач має право вимагати дострокового повернення кредиту, відсотків та інших платежів по договору, проте для цього позивач зобов'язаний надати під розписку уповноваженій особі відповідача або надіслати рекомендованим листом відповідачу відповідну письмову вимогу, і у випадку непогашення зазначеної у вимозі суми у визначений термін, позивач по закінченню цього терміну має право пред'явити позов до відповідача (п. 5.3.).

Отже, необхідними умовами дострокового стягнення з відповідача кредитних коштів, що залишилися, тобто, передумовою для звернення позивача із позовом до суду, є факт наявності обставин для дострокового стягнення, а також факт надсилання позичальнику (відповідачу) письмової вимоги із зазначенням таких обставин, строку виконання та подальшого невиконання вимоги у вказаний позивачем строк.

Банком не надано суду доказів направлення такої вимоги, як і самої вимоги, з якої б вбачалося, що у відповідача, у зв'язку із настанням обставин, визначених п. 3.2.5. Договору, виник обов'язок повернути достроково суму кредиту, що залишилася, разом з нарахованими процентами.

За встановленого, суд дійшов висновку, що позивачем не дотримано вимог пунктів 3.2.5., 5.3. Договору, а саме: не складено та не надіслано відповідачу письмову вимогу з відображенням у ній факту виникнення однієї (чи декількох) підстав для дострокового повернення суми кредиту та строку виконання зобов'язання, що є порушенням умов договору та частини 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України зі сторони банку, та свідчить про недоведеність належними та допустимими доказами обставин щодо виникнення права на дострокове стягнення кредиту, у тзв'язку зчим відсутні правові підстав для дострокового стягнення суми строкового кредиту у розмірі 37711,87 грн. та строкових процентів у розмірі 500,49 грн.

Також, судом встановлено, що за час розгляду справи в суді першої інстанції, відповідачем було сплачено 28035,00 грн. по тілу кредиту , що підтверджується квитанціями № 59915431 від 14.09.2015 на суму 9435,00 грн., № 62748966 від 12.10.2015 на суму 9435,00 грн. та № 64757572 від 11.10.2015 на суму 9435,00 грн.

Відповідно до пункту 11 частини 1 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Згідно з пунктом 2.5. Договору погашення заборгованості позичальника за цим Договором здійснюється в наступній черговості: прострочена заборгованість за нарахованими процентами; прострочена заборгованість за нарахованими комісіями, прострочена заборгованість за кредитом; строкова заборгованість за нарахованими процентами; строкова заборгованість за нарахованими комісіями; строкова заборгованість за кредитом; пеня за порушення строків повернення кредиту та сплати процентів, комісій; штрафи.

Виходячи з того, що позивачем з урахуванням здійсненої оплати не надано суду нового розрахунку заявлених до стягнення сум, не подано належних та допустимих доказів зарахування вищевказаних сум оплат в рахунок погашення боргу за кредитним договором з урахуванням структури боргу (кредит, проценти за користування кредитом, комісії, тощо), обґрунтування черговості зарахування оплат у відповідності до умов договору та вимог чинного законодавства, а зі сплаченої суми вбачається, що відповідачем здійснено переплату, з огляду чого суд дійшов висновку щодо припинення провадження в частині стягнення 8355,40 грн. заборгованості за простроченим кредитом та 776,84 грн. заборгованості по сплаті прострочених процентів, у зв'язку з відсутністю предмету спору в цій частині позовних вимог, відповідно до пункту 11 частини 1 ст. 80.

Відповідно до частини 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з частиною 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Відповідно до пункту 4.1. Договору, у випадку прострочення Позичальником строків сплати процентів, комісій, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених цим Договором, Позичальник сплачує кредитору пеню із розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період прострочення, від простроченої суми за кожний день прострочення.

В пункті 4.2. Договору передбачено, що у випадку порушення Позичальником вимог п.п.3.3.1., 3.3.6.- 3.3.14. цього Договору, Позичальник сплачує Кредитору штраф у розмірі 2 % від максимального ліміту заборгованості, визначеного пунктом 1.1.1. цього Договору, за кожний випадок порушення.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем заявлено до стягнення штраф у розмірі 9319,80 грн. за два випадки порушення п. 3.3.14.2. Договору, штраф у розмірі 2329,95 грн. за порушення п. 3.3.14.3. Договору та штраф у розмірі 23299,50 грн. за десять випадків порушення п. 3.3.14.4. Договору.

Відповідно до пункту 3.3.14.2. Договору позичальник зобов'язаний в день укладення договору (ів) застави (іпотеки) укласти в акредитованій кредитором страховій компанії договір страхування заставного майна, зазначеного в п. 1.3. цього Договору. Згідно з пунктом 1.3. Договору зобов'язання Позичальника забезпечуються договором іпотеки нерухомого майна будинку, заг. площею 89,6 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки заг. площею 0,0826 га, що розташована за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, с. Зимна Вода.

Виходячи з умов Договору, позивачем не надану суду ні договору іпотеки на зазначене майно (оригінал або належним чином завірену копію), ні переліку акредитованих Банком страхових компаній та не наведено у розрахунку позовних вимог розшифрування двох випадків порушення п. 3.3.14.2. Договору (часового проміжку, у якому майно не було застраховано, тощо), у зв'язку з чим суд дійшов висновку, що нарахування штрафу за два випадки порушення відповідачем п. 3.3.14.2. Договору є необґрунтованим та не підлягає задоволенню.

Згідно із пунктом 3.3.14.3. Договору Позичальник зобов'язаний в строк до 27.03.2013 включно перевести обороти пропорційно кредитній заборгованості на поточні рахунки позичальника, відкриті у Кредитора.

Відповідно до 256 Цивільного кодексу України України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Частиною 2 ст. 258 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

В силу приписів частини 3 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення.

Відповідно до частини 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. В частині 5 ст. 267 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Відповідач у відзиві на позов заявив про застосування наслідків пропуску позовної давності щодо стягнення суми штрафу, нарахованого за порушення п. 3.3.14.3. Договору.

Перебіг позовної давності за порушення п. 3.3.14.3. Договору розпочинається 27.03.2013 та припиняється 26.03.2014, з позовом до суду позивач звернувся 03.09.2015, тобто, більше ніж через рік з дня, коли у останнього виникло право на стягнення цього штрафу, з огляду того, що позивачем не наведено поважних причин пропущення позовної давності, тому з урахування заяви відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності, судом відмовлено у стягненні штрафу у розмірі 2329,95 грн.

Відповідно до пункту 3.3.14.4. Договору Позичальник зобов'язаний в день укладення цього Договору укласти в акредитованій банком страховій компанії договір страхування життя ОСОБА_4

Відповідачем надано суду Договір добровільного страхування від нещасних випадків №НВ1-001-00066-280714 від 28.07.2014., яким застраховано життя, здоров'я, працездатність ОСОБА_4 Вказаний договір укладено на один рік.

Разом з тим, позивачем не долучено до матеріалів справи переліку акредитованих кредитором страхових компаній, не наведено у розрахунку розміру позовних вимог розшифрування десяти випадків порушення п. 3.3.14.4. договору (часового проміжку, у якому особа не була застраховано, тощо).

Враховуючи відсутність переліку акредитованих кредитором страхових компаній, відсутності у розрахунку розміру позовних вимог розшифрування десяти випадків порушення п. 3.3.14.4. Договору, укладення відповідачем Договору №НВ1-001-00066-280714 від 28.07.2014, нарахування штрафу за десять випадків порушення відповідачем п. 3.3.14.4. Договору є необґрунтованим та не підлягає задоволенню.

Також, судом здійснено перевірку розрахованих до стягнення сум пені пені за несвоєчасне повернення кредиту у сумі 461,77 грн., пені за несвоєчасну сплату процентів у сумі 130,56 грн., 3 % річних за несвоєчасне повернення кредиту у сумі 24,40 грн., 3 % річних за несвоєчасну сплату процентів у сумі 7,57 грн., та встановлено, що такий розрахунок здійснено з дотриманням вимог законодавства, у зв'язку з чим позовні вимоги в цій частині задоволено.

Таким чином, дослідивши обставини та зібрані у справі докази, господарські суди попередніх інстанцій дійшли обгрунтованих та правомірних висновків про часткове задоволення позовних вимог.

З огляду на встановлені судами попередніх інстанцій обставини, безпідставними є посилання касаційної скарги на невірне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, оскільки за умовами Крединого договору сторони погодили порядок та умови дострокового повернення кредитних коштів, що відповідає змісту ст. 627 Цивільного кодексу України, якою визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

З урахуванням викладеного, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає обгрунтованим висновок господарських судів попередніх інстанції про те, що позовні вимоги позивача про дострокове стягнення з відповідача кредиту, процентів та штрафних санкцій без повідомлення про дострокове повернення кредиту відповідно до умов договору є передчасними, у зв'язку з чим судами правомірно відмовлено у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Таким чином, з урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин справи колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що доводи, викладені позивачем у касаційній скарзі, є необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами і не відповідають вимогам закону.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що судами першої та апеляційної інстанцій було повно та всебічно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, надано їм належну правову оцінку та винесені рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що дає підстави для залишення їх без змін.

Враховуючи приписи ст. 49 ГПК України, судові витрати за подання касаційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119-11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 11.04.2016 та рішення господарського суду Львівської області від 16.11.2015 у справі № 914/3155/15 залишити без змін.

Головуючий, суддя І.М. Волік

Судді : А.М. Демидова

С.Р. Шевчук