ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" червня 2016 р. Справа № 914/4192/15

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Юрченка Я.О.

суддів Зварич О.В.

ОСОБА_1,

за участю секретаря судового засідання Лялька Н.Р.

та представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2, ОСОБА_3 представники (довіреності в матеріалах справи);

від відповідача: ОСОБА_4, ОСОБА_5 представники (довіреності в матеріалах справи);

від третьої особи: ОСОБА_6 представник (довіреність в матеріалах справи);

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, вих № 14/2-282 від 10.03.2016

на рішення Господарського суду Львівської області від 25.02.2016 (суддя Мороз Н.В.)

у справі № 914/4192/15

за позовом: Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ

до відповідача: Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Львівгаз, м. Львів

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Публічного акціонерного товариства Укртрансгаз, м. Київ

про стягнення заборгованості в сумі 7 794 935, 78 грн.

У грудні 2015 року ПАТ НАК Нафтогаз України звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до ПАТ по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» про стягнення 7 794 935, 78 грн, з яких: 1 147 025, 95 грн 3% річних та 6 647 909, 83 грн інфляційних втрат. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 31.01.2013 сторони уклали договір купівлі-продажу природного газу №13-412-ПР, відповідно до п.1.1 якого позивач зобовязаний передати відповідачу природний газ для подальшої реалізації промисловим споживачам та іншим субєктам господарювання, які є кінцевими споживачами газу, а відповідач взяв на себе зобовязання прийняти та оплатити природний газ на умовах цього договору. Позивач вказує, що на виконання умов цього договору він передав відповідачу за період з січня 2013 року по березень 2014 року природний газ на загальну суму 216 333 827, 15 грн, що підтверджено актами приймання-передачі природного газу. Пунктом 6.1 договору встановлено, що розрахунок за фактично переданий газ здійснюється виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень п. 6.2 договору. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу на підставі акту приймання передачі. В порушення умов договору відповідач прострочив оплату газу, у звязку з чим на підставі ст.ст. 526, 625 ЦК України, ст.ст. 193, 231 ГК України та пункту 7.2 договору позивач просив стягнути з відповідача 1 147 025, 95 грн 3% річних та 6 647 909, 83 грн інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 25.02.2016 у справі № 914/4192/15 у задоволенні позову відмовлено.

При відмові в позові суд першої інстанції виходив з того, що п. 3.4 договору купівлі продажу природного газу передбачено, що не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місцям продажу газу, покупець (відповідач) повинен надати продавцеві (позивачу) підписані та скріплені печаткою покупця два примірники акта приймання-передачі природного газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець зобовязаний не пізніше 8-го числа місяця, наступного за місцям продажу газу, повернути покупцеві один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати письмову відмову від їх підписання. Суд встановив, що відповідач надіслав на адресу позивача підписані уповноваженою особою та скріплені печаткою товариства акти приймання-передачі природного газу, однак позивач не надав доказів повернення (надіслання) підписаних ним актів за спірний період. У звязку з невиконанням позивачем свого обовязку щодо повернення підписаних актів приймання-передачі газу, суд дійшов висновку, що у позивача не виникло права вимагати у відповідача виконання зустрічного зобовязання здійснення остаточного розрахунку за фактично переданий газ до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, оскільки такий здійснюється на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі газу.

Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, просить його скасувати, прийняти нове рішення, яким позов задоволити. Апелянт вказує, зокрема, що за умовами договору відповідач мав оплатити газ, шляхом здійснення упродовж місяця поставки газу 100% поточної оплати вартості газу, а у разі неповної оплати упродовж місяця поставки газу здійснити остаточний розрахунок до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу на підставі підписаного сторонами акту (п.6.1 договору). Суду надані підписані сторонами акти приймання-передачі газу, в яких вказана дата складання та підписання актів. Відповідач підписав акти приймання-передачі природного газу без застережень, жодних претензій щодо недопостачання обємів газу ні при підписанні вказаних актів, ні в судовому засіданні відповідач не заявляв.

Посилаючись на практику Вищого господарського суду України, вважає, що обовязок відповідача з оплати поставленого газу не повязаний з повернення підписаних актів.

Посилаючись на п.п. 3.1, 3.3. договору, ст. 664 ЦК України зазначає, що його обовязок передати товар покупцеві виконано в момент переходу газу через газорозподільні станції ПАТ Укртрансгаз. З цього моменту відповідач набув право власності на природний газ та розпорядився ним на власний розсуд. Вважає, що обовязок відповідача оплатити поставлений природний газ виникає з факту приймання природного газу, а не з факту повернення йому підписаного акту.

Крім того, звертає увагу суду, що відповідач погасив заборгованість з поставленого природного газу, загальна сума оплат відповідає кількості та вартості поставленого газу.

У відзиві на апеляційну скаргу, відповідач заперечує проти доводів скаржника, просить залишити оскаржуване рішення без змін, апеляційну скаргу без задоволення. Відповідач вважає, що не надавши доказів повернення покупцеві (відповідачу) актів приймання-передачі природного газу, позивач не довів факту передачі відповідачу товаророзпорядчих документів, на підставі яких відповідач мав здійснити остаточний розрахунок. Відтак вважає, що позивачем не доведено факту прострочення виконання зобовязання відповідачем та порушення строків оплати, оскільки остаточний строк проведення розрахунків відповідно до п.6.1 договору не настав.

Позивач подав письмові пояснення, в яких зазначав, що місцевим господарським судом невірно застосовано до правовідносин ст. 538 ЦК України, оскільки зустрічним є зобовязання з поставки та оплати, а не з поставки та повернення підписаних актів. Крім того, вказав, що акти приймання-передачі спрямовані не на виникнення у сторін взаємних прав та обовязків, а на посвідчення факту приймання-передачі природного газу. Отже, зобовязання з оплати виникає безпосередньо з факту поставки природного газу.

Надалі, ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 23.05.2016 залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Публічне акціонерне товариство Укртрансгаз.

У письмових поясненнях відповідач посилається на правові висновки судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, викладені у постанові від 19.04.2016 у справі № 816/11081/14, та вказує, що для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій. Договір не є первинним документом для цілей бухгалтерського обліку, він не підтверджує здійснення господарської операції. Стверджує, що у ПАТ «Львівгаз» відсутні первинні акти приймання-передачі, а надання цих актів суду, без попереднього надсилання стороні в процесі здійснення господарської операції, не породжує жодних правових наслідків, оскільки є процесуальною дією. Крім того подав клопотання до якого долучено постанову ВСУ від 08.04.2014 у справі № 3-7гс14, в якій судом зазначено, що сторони у договорі визначили акт приймання-передачі виконаних робіт суттєвим елементом встановлених між ними правовідносин, а тому договір як джерело матеріального права при вирішенні спору підлягав застосуванню у повному обсязі згідно зі статтями 6, 11 ЦК України. Зміст договору сторін і додаткових угод свідчить про те, що бонусний платіж за обумовлену роботу підлягав сплаті на підставі оформленого належним чином акта приймання-передачі виконаних робіт.

26 червня 2016 року відповідач подав клопотання про призначення судової експертизи, на вирішення якої просив поставити такі питання:

- чи відбулась фактична поставка (передача) природного газу на підставі договору на купівлю-продаж природного газу №13-412-ПР від 31.01.2013, укладеного позивачем та відповідачем? Якщо так, то в якому обсязі та якими документами оформлена передача і в якому розмірі підтверджується оплата?

- чи були підстави у ПАТ «Львівгаз» здійснювати остаточний розрахунок по договору купівлі-продажу природного газу №13-412-ПР від 31.01.2013? Якщо так, то коли вони настали?

- встановити реальні обсяги природного газу (як власного видобутку, так і імпортованого), які належали ПАТ НАК Нафтогаз України у газотранспортній системі України у 2013-2015 роках, з розбивкою станом на початок і кінець кожного календарного місяця. Та чи була різниця між цими обсягами та обсягами ніби-то реалізованого позивачем газу покупцям у вказаних періодах?

- чи підтверджується документально заявлений в позовних вимогах ПАТ «НАК «Нафтогаз України» розмір заборгованості (в.т.ч. розмір трьох процентів річних та інфляційних втрат) за поставлені ПАТ «Львівгаз» товарно-матеріальні цінності (природний газ), за договором №13-412-ПР від 31.01.2013 на купівлю продаж природного газу?

Відповідач заперечуючи проти отримання в 2013-2014 роках природного газу вважає, що ряд обставин дають підстави сумніватися у твердженні позивача про фактичну передачу (поставку) газу відповідачу, оскільки позивач не надав жодного доказу закупівлі ресурсу природного газу для подальшого його перепродажу; на даний час існує спір між ПрАТ Укргаз Енерго та НАК Нафтогаз України щодо права власності на обсяг3,965 млрд. куб. м імпортованого природного газу, відтак стверджує, що у позивача по даний час існує дефіцит імпортованого природного газу в обсязі 3,965 млрд. куб. м, тому необхідно розібратися яким чином цей дефіцит впливає на можливість поставки позивачем газу своїм покупцям, зокрема, відповідачу. Також вказує, що позивач не надав доказів дотримання норм Порядку доступу та приєднання до єдиної газотранспортної системи України та доказів виконання ним обовязків, передбачених п. 4 Порядку забезпечення споживачів природним газом, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1729 від 27.12.2001, щодо щомісячного формування розрахункового (планового) балансу надходження та розподілу природного газу по Україні на основі затвердженого Кабінетом Міністрів України прогнозного річного балансу.

Відтак відповідач стверджує, що призначення судової експертизи дасть можливість встановити чи відбулася поставка природного газу на виконання умов договору.

Також відповідач подав клопотання від 23.06.2016, в якому зазначає про долучення доказів на підтвердження позиції, що природний газ, який отримує ПАТ Львівгаз із загального потоку не обовязково є газом, отриманим від ПАТ НАК Нафтогаз України.

Крім того, відповідач заперечує проти розрахунку позивача, оскільки такий здійснено без урахувань п. 6.1, 6.4, 6.5 договору. Щодо 3% річних вказує, що позивачем помилково враховано день оплати, а суми зобовязань обчислені невірно. Розрахунок інфляційних втрат також вважає невірним, оскільки не враховано, що індекс інфляції розраховується за повний місяць, а не за його частину.

В даному судовому засіданні представник скаржника підтримав доводи апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове рішення, яким позов задоволити.

Представники відповідача заперечили проти доводів апеляційної скарги, підтримали доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, та підтримали подане клопотання про призначення судової експертизи.

Представник третьої особи підтримав доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, просив рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове рішення, яким позов задоволити.

Розглянувши матеріали апеляційної скарги, відзиву на неї, клопотань та письмових пояснень, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що апеляційну скаргу слід задоволити, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 31.01.2013 ПАТ НАК Нафтогаз України (продавець) та ПАТ по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» (покупець) уклали договір №13-412-ПР на купівлю - продаж природного газу, відповідно до умов якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2013 році природний газ, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити газ на умовах договору. Газ, що передається за договором використовується покупцем виключно для подальшої реалізації промисловим споживачам та іншим субєктам господарювання, які є кінцевими споживачами газу (п.1.2 договору).

Згідно з п. 2.1 договору продавець передає покупцеві у 2013 році газ в обсязі до 127 000, 0 тис. куб. м. Обсяги газу, що планується передати за цим договором, можуть змінюватись сторонами протягом місяця продажу в установленому порядку (п.п.2.1.1 п. 2.1 договору).

Продавець передає покупцю у загальному потоці імпортний газ (за кодом УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезеного на митну територію України ПАТ НАК Нафтогаз України) у пунктах приймання-передачі газу на газовимірювальних станціях, які знаходяться на кордоні України з Російською Федерацією, та в пунктах приймання-передачі газу з ПСГ в газотранспортну систему (п.3.1 договору).

Відповідно до п. 3.3 приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформляється актом приймання-передачі газу.

Згідно з п. 3.4. договору не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печаткою покупця два примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобов'язується повернути покупцеві один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Підписані акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Кількість газу, яка подається покупцеві, визначається за показами комерційних вузлів обліку газу споживачів покупця (п.4.1 договору).

Відповідно до п. 5.2 договору що ціна за 1000 куб. м газу 3 509, 00 грн, крім того ПДВ - 20% - 701, 80 грн, усього з ПДВ 4 210, 80 грн.

Пунктом 6.1. договору встановлено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням п. 6.2 договору. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа наступного за місяцем поставки газу на підставі акту приймання передачі.

Згідно з п. 6.2 оплата за газ здійснюється з поточного рахунка із спеціальним режимом використання покупця на поточний рахунок із спеціальним режимом використання продавця відповідно до вимог Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" кожного банківського дня розрахункового місяця згідно з нормативами розподілу коштів, затвердженими відповідною постановою НКРЕ, та зараховується як відповідна оплата за газ. За наявності заборгованості покупець перераховує кошти з поточного рахунка на поточний рахунок з спеціальним режимом використання продавця.

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01.01.2013 і діє в частині реалізації газу до 31.12.2013, а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного виконання (п.11 договору).

В подальшому сторони вносили зміни до договору №13-412-ПР від 31.01.2013 шляхом укладення додаткових угод.

Так, до п.5.2 договору щодо ціни за газ були внесені такі зміни:

- додатковою угодою № 1 від 10.07.2013 встановлено, що з 01.07.2013 ціна за 1000 куб. м газу 3 459, 00 грн, крім того ПДВ-20%- 691, 80 грн, усього з ПДВ 4 150, 80 грн;

- додатковою угодою № 2 від 31.12.2013 встановлено, що з 01.01.2014 ціна за 1000 куб. м газу 3 113,0 грн, крім того ПДВ-20%- 622, 60 грн, усього з ПДВ 3 735, 60 грн;

- додатковою угодою №3 від 28.04.2014 встановлена ціна за 1000 куб. м газу 4 020,00грн, крім того ПДВ-20%-804,00грн, усього з ПДВ 4 824,00 грн;

- додатковою угодою №4 від 07.05.2014 встановлена ціна за 1000 куб. м газу 4 724,00грн, крім того ПДВ-20%-944,80грн, усього з ПДВ 5 668,80 грн;

- додатковою угодою №5 від 05.09.2014 встановлена ціна за 1000 куб. м газу 4 874грн, крім того ПДВ-20%-974,80грн, усього з ПДВ 5 848,80 грн;

- додатковою угодою №6 від 10.11.2014 встановлена з 01.11.2014 ціна за 1000 куб. м газу 5 100,00грн, крім того ПДВ-20%-1 020,00 грн, усього з ПДВ 6 120,00 грн;

- додатковою угодою №7 від 08.12.2014 встановлена з 01.12.2014 ціна за 1000 куб. м газу 5 900,00грн, крім того ПДВ-20%-1 180,00 грн, усього з ПДВ 7 080,00 грн;

- додатковою угодою №9 від 05.02.2015 встановлена з 01.02.2015 ціна за 1000 куб. м газу 5 700,00грн, крім того ПДВ-20%-1 140,00 грн, усього з ПДВ 6 840,00 грн;

- додатковою угодою №10 від 10.03.2015 встановлена з 01.03.2015 ціна за 1000 куб. м газу 8 900,00грн, крім того ПДВ-20%-1 780,00 грн, усього з ПДВ 10 680,00 грн;

- додатковою угодою №12 від 03.04.2015 сторони встановили, що з 01.04.2015 ціна за 1000 куб. м газу 7 200,00грн, крім того ПДВ-20%-1 440,00 грн, усього з ПДВ 8 640,00 грн;

- додатковою угодою №13 від 12.05.2015 сторони встановили, що з 01.05.2015 ціна за 1000 куб. м газу 6 810, 00 грн, крім того ПДВ-20%-1 362,00 грн, усього з ПДВ 8 172,00 грн;

- додатковою угодою №14 від 03.06.2015 сторони встановили, що з 01.06.2015 ціна за 1000 куб. м газу 6 600, 00грн, крім того ПДВ-20%-1 320,00 грн, усього з ПДВ 7 920,00 грн.

Додатковою угодою №3 від 28.04.2014 сторони виклали п. 6.1. договору у наступній редакції: Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі газу за розрахунковий місяць.

Також додатковими угодами до договору сторони продовжували строк дії договору, встановлений п.11 договору:

- додатковою угодою №2 від 31.12.2013 сторони встановили, що строк дії договору в частині реалізації газу діє до 31 грудня 2014 року, а в частині проведення розрахунків за газ до їх повного здійснення;

- додатковою угодою №8 від 22.12.2014 сторони встановили, що строк дії договору в частині реалізації газу діє до 31 березня 2015 року;

- додатковою угодою №11 від 23.03.2015 сторони встановили, що строк дії договору в частині реалізації газу діє до 31 грудня 2015 року;

- додатковою угодою №15 від 19.06.2015 року сторони встановили, що строк дії договору в частині реалізації газу діє до 30 червня 2015 року.

Крім того, названою додатковою угодою № 11 від 23.03.2015 сторони виклали п.2.1 договору у наступній редакції: Продавець передає покупцеві у період з 01.01.2013 по 31.12.2015 газ в обсязі до 104 169, 397 тис куб. м, а саме: у 2013 році 30 583, 854 тис. куб. м, у 2014 році 23 585, 543 тис. куб. м, у 2015 році - до 50 000, 00 тис. куб. м.

Додатковою угодою №15 від 19.06.2015 сторони дійшли згоди вважати договір №13-412-ПР від 31.01.2013 таким, що припинив свою дію в частині поставки природного газу з 01.07.2015.

Згідно з актами приймання передачі природного газу на виконання умов договору №13-412-ПР на купівлю - продаж природного газу від 31.01.2013 позивач передав, а відповідач прийняв за період з січня 2013 року по березень 2014 року природний газ на загальну суму 216 333 827, 15 грн, а саме:

- в січні 2013 року - 16 529, 331 тис. куб. м на суму 69 601 706, 98 грн, акт від 31.01.2013;

- в червні 2013 року 4 807, 528 тис. куб. м на суму 20 243 538, 00 грн, акт від 30.06.2013;

- за липень 2013 року - 4 793, 927 тис. куб. м на суму 19 898 632, 19 грн, акт від 31.07.2013;

- за серпень 2013 року - 4 453, 068 тис. куб. м на суму 18 483 794, 65 грн, акт від 31.08.2013;

- за лютий 2014 року 13 407, 055 тис. куб. м на суму 50 083 394, 66 грн, акт від 28.02.2012;

- за березень 2014 року 10 178, 488 тис. куб. м на суму 38 022 759, 77 грн, акт від 31.03.2014.

Названі акти підписані представниками двох сторін та скріплені їх печатками.

За період з 22.02.2013 по 20.11.2014 відповідач оплатив фактично отриманий природний газ за договором повністю в сумі 216 333 827, 15 грн.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, в порушення умов п. 6.1 договору відповідач не здійснював 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу, він також не проводив остаточного розрахунку за фактично переданий газ, вказаний в актах приймання-передачі газу, до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу.

За прострочення оплати газу позивачем нараховані та заявлені до стягнення 1 147 025, 95 грн 3% річних та 6 647 909, 83 грн інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Підписаними двома сторонами актами приймання-передачі природного газу підтверджено, що на виконання умов договору №13-412-ПР на купівлю - продаж природного газу від 31.01.2013 позивач передав, а відповідач прийняв за період з січня 2013 року по березень 2014 року (поставки були не кожного місяця) природний газ на загальну суму 216 333 827, 15 грн.

За умовами договору (п.6.1) відповідач мав оплатити газ шляхом 100% поточної оплати його вартості протягом місяця поставки, а у разі неповної оплати газу упродовж місяця його поставки мав провести остаточний розрахунок за фактично отриманий газ до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі газу за розрахунковий місяць.

В порушення умов п. 6.1 договору відповідач не здійснював 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу, він також не проводив остаточного розрахунку за фактично переданий газ, вказаний в актах приймання-передачі газу, до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу.

В основу оскаржуваного рішення, яким відмовлено у задоволенні позову, покладено висновок, що у звязку з невиконанням позивачем свого обовязку щодо повернення відповідачу підписаних актів приймання-передачі газу у позивача не виникло права вимагати у відповідача виконання зустрічного зобовязання здійснення остаточного розрахунку за фактично переданий газ до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, оскільки такий здійснюється на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі газу.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як зазначено вище, пунктом 6.1. договору, в редакції додаткової угоди № 3 від 28.04.2014, встановлено строк оплати газу - шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично отриманий відповідач мав здійснити до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі газу за розрахунковий місяць.

Вказаний пункт 6.1 договору узгоджується з вимогами ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, відповідно до яких покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Виходячи з умов договору та норм чинного законодавства настання обов'язку покупця (відповідача) оплатити товар (газ) не ставиться в залежність від моменту повернення йому підписаного продавцем одного примірника акта приймання-передачі газу.

Разом з тим, ч. 2 ст. 613 ЦК України встановлено, якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Тобто, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора, лише у разі неможливості виконання боржником свого обовязку до вчинення кредитором відповідних дій.

Матеріалами справи підтверджено, що всі акти приймання передачі газу, які складені відповідачем та підписані двома сторонами, датовані останнім днем кожного місяця поставки газу, в них вказані обсяги та вартість газу, переданих позивачем та прийнятих відповідачем. Доказів того, що на момент настання строку оплати газу позивач заперечував обсяги чи вартість газу, вказаних в актах, суду не подано, як і не подано доказів того, що відповідач звертався до позивача про повернення йому підписаних актів. Слід зазначити, що представник позивача пояснює відсутність у нього доказів повернення відповідачу підписаних актів тим, що, як правило, акти не надсилались, їх забирали представники відповідача наручно і до предявлення цього позову жодних питань у сторін з цього приводу не виникало. Разом з тим, представники відповідача стверджують, що і на даний час у відповідача відсутні підписані позивачем акти. При цьому не пояснили суду на підставі яких товаророзпорядчих документів відповідач повністю оплатив отриманий ним газ за договором.

За таких обставин відсутні підстави вважати, що у звязку з невиконанням позивачем обовязку щодо повернення відповідачу підписаних актів приймання-передачі газу відповідач не міг виконати у встановлений договором строк свого обовязку щодо оплати газу.

Отже, неповернення актів позивачем не змінює встановленого договором строку оплати відповідачем газу та проведення ним остаточного розрахунку за газ та не відстрочує виконання відповідачем цього обовязку.

Відтак колегія суддів відхиляє як необґрунтовані доводи відповідача про те, що у звязку з неповерненням позивачем актів остаточний строк проведення розрахунків, встановлений п.6.1 договору, не настав, а висновки суду першої інстанції, що у позивача не виникло права вимагати у відповідача здійснення остаточного розрахунку за фактично переданий газ, помилковими.

В силу ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.2 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 232 ГК України відсотки за неправомірне користування чужими коштами справляються по день сплати суми цих коштів кредитору, якщо законом або договором не встановлено для нарахування відсотків інший строк.

Згідно з ч.6 названої статті нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

За порушення встановлених договором строків оплати газу позивачем заявлені до стягнення 3% річних та інфляційні втрати.

Згідно з розрахунком позивача 3 % річних в сумі 1 147 025, 95 грн нараховані за період з 20.02.2013 по 27.11.2014 за прострочення оплати газу, отриманого в січні 2013 року березні 2014 року (поставки не здійснювались щомісячно). Інфляційні втрати в сумі 6 647 909, 83 грн нараховані: за березень - червень 2013 року, за прострочення оплати газу, отриманого відповідачем в січні 2013 року; за жовтень 2013 січень 2014 року, за прострочення оплати газу, отриманого в серпні 2013 року; за квітень - червень 2014 року, за прострочення оплати газу, отриманого в лютому 2014 року; за травень - листопад 2014 року, за прострочення оплати газу, отриманого у березні 2014 року

Розрахунки проведені за прострочення оплати газу за кожен місяць окремо. Суми боргу, на які проведено нарахування, визначені з урахуванням здійснених відповідачем оплат. Нарахування проведені з дотриманням норм ч. 4 та 6 ст. 232 ГК України.

Відповідачем подано контррозрахунок та вказано, що позивачем безпідставно включено дні оплати як день прострочення. Однак, з урахуванням приписів ч. 4 ст. 232 ГК України, колегія суддів визнає розрахунок позивача вірним, оскілки вказана стаття визначає порядок застосування відсотків, які справляються по день сплати суми цих коштів кредитору. Тобто цей день правомірно включено при розрахунку.

Заперечення відповідача щодо інфляційних втрат є також необґрунтованим. Такий вказував, що позивачем безпідставно нараховано інфляцію за серпень з суми поставки 18 483 794, 65 грн, за березень виходячи з суми поставки 38 022 759, 77 грн, однак, як вбачається з розрахунку позивача, таким нараховано втрати за серпень починаючи з жовтня місяця, а за березень, починаючи з травня.

На підставі викладеного апеляційний суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Щодо клопотання відповідача про призначення судової експертизи, колегія суддів дійшла висновку про його відхилення з огляду на наступне.

В силу ч. 5 ст. 42 ГПК України висновок судового експерта для господарського суду не є обов'язковим і оцінюється господарським судом за правилами, встановленими статтею 43 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 та 2 ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Отже, висновок експерта є одним із доказів, який не має для суду заздалегідь встановленої сили та оцінюється господарським судом в сукупності з іншими доказами.

Враховуючи наявність підписаних двома сторонами актів приймання-передачі газу, в яких зафіксовано факт передачі позивачем та прийняття відповідачем газу за період з січня 2013 року по березень 2014 року на виконання договору №13-412-ПР, які є чинними, а також те, що жодна із сторін не заперечує факту їх складання та підписання, проведення відповідачем повної оплати фактично отриманого газу, апеляційний суд вважає необґрунтованим клопотання відповідача про призначення судової експертизи для встановлення факту поставки газу позивачем, наявності в нього ресурсу газу тощо.

Щодо підтвердження розміру 3% річних та інфляційних втрат, слід зазначити, що суд повинен зясовувати обставини, повязані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, а у разі якщо розрахунок здійснено неправильно, господарський суд самостійно визначає суми пені та інших нарахувань.

Отже, суд не вбачає необхідності призначення судової економічної експертизи.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідач не подавав і не заявляв суду першої інстанції клопотань про призначення судової експертизи з метою встановлення факту поставки природного газу на виконання умов договору, факту його поставки позивачем не заперечував, навпаки, стверджував, що отриманий ним від позивача газ за договором №13-412-ПР від 31.01.2013 він оплатив повністю.

Більше того, матеріали справи містять конррозрахунок позивача.

Таким чином, колегія суддів відхиляє клопотання відповідача про призначення судової експертизи.

В силу вимог ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ч.2 ст.101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 104 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

На підставі викладеного апеляційний суд вважає, що при вирішенні спору місцевий суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального права та дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову.

Відтак рішення суду першої інстанції належить скасувати, прийняти нове рішення, яким позов задоволити.

Сплачений позивачем за подання позову та за подання апеляційної скарги судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 43, 49, 91, 99, 101, 103, 104, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу задоволити.

Рішення Господарського суду Господарського суду Львівської області від 25.02.2016 у справі № 914/4192/15 скасувати, прийняти нове, яким позов задоволити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз», ідентифікаційний код 03349039, місцезнаходження 79039, Львівська обл., місто Львів, вул. Золота, будинок 42, на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, ідентифікаційний код 20077720, місцезнаходження 01601, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 6 інфляційні втрати в розмірі 6 647 909, 83 грн, 3% річних в сумі 1 147 025, 95 грн та 116 924, 04 грн у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз», ідентифікаційний код 03349039, місцезнаходження 79039, Львівська обл., місто Львів, вул. Золота, будинок 42, на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, ідентифікаційний код 20077720, місцезнаходження 01601, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 6 128 616, 44 грн судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

4. Справу повернути до місцевого господарського суду.

Повна постанова складена 02.07.2016.

Головуючий суддя Юрченко Я.О.

Суддя Зварич О.В.

Суддя Хабіб М.І.