ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" червня 2016 р. Справа № 909/1276/15

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді: Плотніцького Б.Д.

Суддів: Марка Р.І.

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання Куцик-Трускавецькій О.Б.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_2, ОСОБА_3;

від відповідача: не зявились,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Рона", м.Івано-Франківськ

на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 26.01.2016р. (суддя Грица Ю.І.)

у справі № 909/1276/15

за позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, с.Смолигів, Луцький район, Волинська область

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Рона", м.Івано-Франківськ

про стягнення коштів в сумі 2 423 033,81грн.,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 26.01.2016р.у справі № 909/1276/15 позов задоволено. З товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Рона" на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 стягнуто 2 423 033,81 грн., з яких: 1 884 800,00 грн. - сума основного боргу, 188 480,00 грн. - неустойка, 35 620,47 грн. - пеня, 314 133,34 грн. штраф. Судові витрати покладено на відповідача.

Не погодившись з рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 26.01.2016р.у справі № 909/1276/15, Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія Рона" звернулось до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, б/н від 22.02.16р. (вх. № 01-16/1032/16 від 03.03.16р.), в якій просить скасувати рішення господарського суду Івано-Франківської області від 26.01.2016р. у даній справі та прийняти нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, мотивуючи свої доводи порушенням місцевим господарським судом норм матеріального права. Зокрема, покликається на те, що сторонами не узгоджено місце поставки товару. Відтак, на переконання скаржника, підстави для задоволення позову відсутні.

Позивач, скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 96 ГПК України, подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 26.01.2016р. у справі № 909/1276/15 без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, з підстав правомірності та обґрунтованості висновків суду першої інстанції, викладених в оспорюваному судовому акті.

У судовому засіданні представники позивача підтримали доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, та висловили свої міркування з питань, що виникли в ході розгляду справи.

Скаржник в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, подав клопотання про розгляд справи без участі його представника.

Представники позивача проти заявленого клопотання не заперечили.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази в їх сукупності, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 26.01.2016р. у даній справі підлягає частковому скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено місцевим господарським судом і це вбачається з матеріалів справи, 07.05.2015 між ТОВ "Компанія Рона" (Постачальник) та ФОП ОСОБА_4 (Покупець) було укладено договір №070515 поставки товару (далі договір), відповідно до п. 1.1. якого Постачальник зобов'язався поставити Покупцю вироби із полімерів, асортимент, найменування, кількість та ціна якого погоджується сторонами у Додатках до даного договору.

Відповідно до п. 2.2. Договору, уточнене замовлення Покупця, після усного погодження Сторонами, оформляється Постачальником у вигляді Додатку до даного Договору, в якому вказано асортимент (найменування) Товару, одиниці вимірювання та ціна.

Поставка Товару здійснюється зі складу Постачальника згідно з товарно-прибутковими накладними, в яких зазначається найменування, кількість, ціна та загальна вартість партії товарів (п. 2.3. Договору).

Поставка Товару здійснюється самовивозом Покупцем особисто зі складу Продавця в м. Одеса або по домовленості Сторін (п. 2.5. Договору).

На виконання п. 1.1. та п. 8.3. Договору №070515 поставки товару, 23 та 26 жовтня 2015 року між сторонами у справі було укладено Додаткові угоди №№ 8, 9 та № 10, відповідно до яких узгоджено асортимент, найменування, кількість та ціну Товару.

Пунктами 2 Додаткових угод сторонами встановлено строк поставки товару до 03.11.2015 року.

Пунктами 3 Додаткових угод встановлено, що доставка Товару здійснюється за рахунок Постачальника на склад Покупця.

Пунктами 5 Додаткових угод Покупець взяв на себе зобовязання оплатити повну вартість Товару авансовим платежем на поточний рахунок Постачальника.

Відповідно до пункті 7 Додаткових угод у разі, якщо Постачальник не здійснить поставку Товару у строк, встановлений пунктом 2 угоди, Постачальник повинен повернути кошти, сплачені Покупцем за товар.

Позивачем, на виконання умов додаткових угод , перераховано на рахунок Відповідача передоплату на загальну суму 1 884 800 грн. (з ПДВ), що підтверджується наявними в матеріалах справи рахунками № 2009 від 23.10.2015 на суму 942400,00 грн., №2011 від 23.10.2015 на суму 456000,00 грн., №2014 від 26.10.2015 на суму 486400,00 грн., банківською випискою по рахунку позивача (а.с. 19-23) та не заперечується Відповідачем.

Однак, як свідчать матеріали справи та не заперечується обома сторонами, Відповідачем не відпущено Позивачу обумовлений Додатковими угодами товар та не повернуто Позивачу сплачені ним кошти в сумі 1 884 800 грн.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги в частині відсутності вини Відповідача щодо не поставки товару у визначений строк, апелянт посилається на п. 2.5. Договору поставки, відповідно до якого поставка Товару здійснюється самовивозом Покупцем особисто зі складу Продавця в м. Одеса. Оскільки додатковими угодами не визначено місце розташування складу Позивача, то апелянт вважає, що у нього не виникло обовязку з поставки товару.

Однак, вказані твердження апелянта судова колегія вважає безпідставними, оскільки при укладенні Договору поставки сторони узгодили, що поставка Товару здійснюється самовивозом Покупцем особисто зі складу Продавця в м. Одеса або по домовленості Сторін. Додатковими угодами сторони домовились про поставку Товару за рахунок Постачальника на склад Покупця.

Твердження скаржника про те, що він не знав куди фактично поставляти товар, є безпідставними, оскільки в підтвердження обставин співпраці сторін по Договору поставки від 07.05.2015р. власне в частині здійснення Відповідачем поставки товару на склад Позивача, останнім долучено до матеріалів справи товарно-транспортні накладні за вересень-жовтень 2015 року (а.с. 100-106).

Окрім того, в розділі 9 Договору поставки «Реквізити сторін» зазначено як юридичну так і фактичну адреси Позивача, які ідентифікуються з адресами, зазначеними у вищевказаних товарно-транспортних накладних.

Відтак, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення з рахунку Відповідача отриманих від Позивача коштів в розмірі 1 884 800 грн.

Окрім стягнення вказаної грошової суми, Позивач просив суд стягнути на його користь 188 480 грн. неустойки, 35 620, 47 грн. пені та 314 133, 34 грн. штрафних санкцій за не проведення реєстрації податкових накладних.

Судова колегія вважає правомірними висновки місцевого господарського суду про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення з рахунку Відповідача 188 480 грн. неустойки за не поставку товару та 314 133, 34 грн. штрафних санкцій за не проведення реєстрації податкових накладних, оскільки вказану відповідальність сторони обумовили у Договорі поставки та в Додаткових угодах до неї і така не суперечить вимогам чинного законодавства.

Разом з тим, судова колегія вважає безпідставними вимоги Позивача та висновки суду першої інстанції щодо стягнення з рахунку Відповідача 35 620, 47 грн. пені, з огляду на наступне.

Статтями 193, 199 ГК України, частиною 1 статті 216 ЦК України передбачено, що виконання господарських зобовязань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобовязань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення ЦК України.

Заходи відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій передбачено частиною 1 статті 216 та частиною 1 статті 546 ЦК України.

Згідно зі статтями 230, 231 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, яку відповідач зобов'язаний сплатити за невиконання чи неналежне виконання господарського зобов'язання. Якщо розмір штрафних санкцій не визначено, санкції застосовуються у розмірі, передбаченому договором.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Не надаючи, проте, чіткого розмежування між штрафом та пенею, як різними видами неустойки, законодавець, розкриваючи зміст цих понять у ст. 549 ЦК України, все ж вказує, що штраф обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання, а пеня обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного, не будь-якого, а саме грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно, питання можливості одночасного застосування штрафу і пені прямо залежить від розмежування видів порушень господарських зобовязань, оскільки ЦК України та ГК України прямо не встановлюють можливості одночасного стягнення пені та штрафу за один і той самий вид порушення зобовязання.

В даному випадку, Позивач просить стягнути з рахунку Відповідача штрафну неустойку в розмірі 10% від вартості товару у звязку з не поставкою обумовленого товару, передбачену пунктами 8 Додаткових угод, та пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми не поставленої в строк партії товару за кожен день прострочення, передбачену пунктом 5.3. Договору поставки.

Та обставина, що за порушення передбаченого строку поставки товару постачальник сплачує покупцю штрафну неустойку у розмірі 10 % від вартості непоставленого в строк товару, а за прострочку поставки товару більш ніж на 5 календарних днів пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, не перетворює ці санкції в пеню за порушення грошового зобовязання, так само, як і обовязок постачальника поставити товар не стає грошовим зобовязанням.

Разом з тим, судова колегія вважає, що нарахування пені на підставі п. 5.3. Договору могло б мати місце у випадку затримки Постачальником поставки товару більш ніж на 5 календарних днів, як це обумовлено Договором.

Водночас, матеріали справи свідчать про те, що в даному випадку має місце факт невиконання Відповідачем умов договору в частині поставки товару, у звязку з чим Позивач і ставив вимогу про повернення сплачених ним коштів, як це передбачено умовами Додаткових угод, а не прострочка поставки товару більш ніж на 5 календарних днів.

З врахуванням викладеного в сукупності, судова колегія вважає неправомірними висновки суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення вимог Позивача про стягнення з рахунку Відповідача 35 620, 47 грн. пені, а тому судове рішення в цій частині підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні позову. В решті судове рішення слід залишити без змін. Судові витрати у справі покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, в тому числі за перегляд рішення в апеляційному прядку.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст. ст. 33, 43, 49, 99, 101, 103, 104, 105 ГПК України,-

Львівський апеляційний господарський суд , П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Рона" задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 26.01.2016р. у справі № 909/1276/15 скасувати в частині стягнення з рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Рона", м. Івано-Франківськ на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, с. Смолигів, Луцький район, Волинська область, 35 620, 47 грн. (тридцяти п'яти тисяч шістсот двадцяти гривень сорока семи копійок) пені.

3. В решті судове рішення залишити без змін.

4. Судові витрати у справі покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, в тому числі за перегляд рішення в апеляційному порядку.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Рона" (вул. Максимовича, 8, м. Івано-Франківськ, 7600; код 31789757) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (вул. Польова , буд. 6, с. Смолигів, Луцький район, Волинська область, 45614; вул. Коростишівська, 45, м. Житомир, 10007; код НОМЕР_1) 35 223, 45 грн. (тридцять пять тисяч двісті двадцять три гривні сорок пять копійок) у відшкодування витрат зі сплати судового збору.

6. Місцевому господарському суду видати наказ.

7. Матеріали справи повернути господарському суду Івано-Франківської області.

8. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст постанови складено 1 липня 2016р.

ОСОБА_5 Плотніцький

Суддя Р.І. Марко

Суддя М.І. Мельник