КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" липня 2016 р. Справа№ 910/424/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Гаврилюка О.М.

Гончарова С.А.

при секретарі судового засідання - Куценко К.Л.;

за участю представників сторін:

від позивача: Бернадіна Л.І. - директор відповідно до наказу № 9 від 04.03.2014; Іванська О.А. - представник за довіреністю б/н від 01.02.2016;

від відповідача: Рубінс А.А. - представник за довіреністю б/н від 26.04.2016;

розглянувши апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Всеукраїнської громадської організації онкоінвалідів "Спілка онкоінвалідів" "Фаворит-Плюс"

на рішення Господарського суду міста Києва від 25.03.2016

у справі № 910/424/16 (суддя: Шкурдова Л.М.)

за позовом Дочірнього підприємства "Всеукраїнської громадської організації онкоінвалідів "Спілка онкоінвалідів" "Фаворит-Плюс"

до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

про внесення змін до договору,

ВСТАНОВИВ:

Дочірнє підприємство Всеукраїнська громадська організація онкоінвалідів "Спілка онкоінвалідів" "Фаворит-Плюс" (надалі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (надалі - відповідач) про внесення змін до договору.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язання за договором № 07-2098/2007 ДЗ від 14.06.2007 на поставку автоматизованої системи радіаційного контролю енергоблоків № 1, 2 на основі обладнання радіаційного контролю виробництва MGP Instruments, виконання робіт з розроблення технічного проекту, постачання обладнання, шеф-монтажа, пуско-налагодження та вводу в експлуатацію обладнання системи (надалі - договір). Позивач вказує, що внаслідок прострочення внесення відповідачем авансового платежу, а також незатвердження Рішення «Про затвердження Постачальника» існують підстави для внесення змін в п.10.1. договору в редакції позивача, згідно якої строк дії договору має бути продовжений до 31.12.2016. Позивач також просить суд на підставі п. 2.8. договору здійснити перерахунок остаточної вартості договору в частині постачання обладнання та матеріально-технічних ресурсів у зв'язку із зростанням курсу євро до гривні більш ніж на 5 %.

Рішенням Господарського суду міста Києва у справі № 910/424/16 від 25.03.2016 у позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення та прийняти нове про задоволення позовних вимог. Зокрема, зазначала про порушення судом першої інстанції ст. 35 ГПК України щодо неврахування преюдиційних обставин.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.04.2016 апеляційну скаргу позивача було прийнято до провадження та призначено до розгляду на 26.05.2016.

Розгляд справи відкладався.

В судовому засіданні 08.06.2016 було оголошено перерву в порядку ст. 77 ГПК України до 04.07.2016.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.06.2016 строк розгляду апеляційної скарги у даній справі було продовжено на п'ятнадцять днів.

04.07.2016 через загальний відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання про витребування доказів у порядку ст. 38 ГПК України.

В судовому засіданні 04.07.2016 представники позивача апеляційну скаргу підтримали, просили її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати з прийняттям нового про задоволення позову в повному обсязі. Також підтримали раніше подане клопотання про витребування доказів. Дане клопотання судом апеляційної інстанції відхилено, як необґрунтоване.

Представник відповідача в судовому засіданні 04.07.2016 проти задоволення апеляційної скарги заперечив з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін. Заперечив проти задоволення клопотання про витребування доказів, оскільки вони не стосуються предмету заявленого позову.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, заперечення на неї, заслухавши пояснення представників сторін, оглянувши надані оригінали, Київський апеляційний господарський суд установив наступне.

Як вірно з'ясовано місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 14.06.2007 між ДП "Енергоатом" (покупець) та ДП "Фаворит-Плюс" (постачальник) було укладено договір №07-2098/2007ДЗ (надалі - договір), відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов'язується в порядку та на умовах, визначених у договорі, згідно технічному завданню №РБ.09-441/04.ТЗ для підвищення безпеки ЕБ. №1, 2 ОП "Южно-Укрїанська АЕС" ДП НАЕК "Енергоатом", поставити автоматизовану систему радіаційного контролю енергоблоків №1, 2 на базі обладнання радіаційного контролю виробництва MGP Instruments, виконати роботи по розробці технічного проекту, поставці обладнання, шеф-монтажу, пуско-налагоджуванні та введення в експлуатацію обладнання системи, надалі - продукція, а покупець зобов'язується в порядку та на умовах, визначених у договорі та додатках до нього, прийняти та оплатити продукцію.

Пунктом 3.2 договору визначено його суму, яка складає 38 000 000,00 грн., в тому числі ПДВ 0%. Знижка ПДВ 0% застосовується постачальником на підставі дозволів №№ 152, 26, виданих Комісією з питань діяльності підприємств та організацій громадських організацій інвалідів.

За змістом п. 4.1 договору строки виконання етапів робіт та роботи вцілому, строки поставки продукції вказуються в календарному графіку (додаток №1 до договору). За згодою сторін допускається дострокова поставка продукції.

Згідно з п. 4.2 договору датою виконання робіт вважається дата підписання сторонами акту виконаних робіт по відповідному етапу.

Згідно з п.10.1 договору він вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до 30 12.2009.

У період з 16.10.2008 по 22.12.2014 сторонами були укладені додаткові угоди до договору, якими були змінені його умови, в тому числі, в частині порядку оплати та строків поставки продукції.

Із матеріалів справи вбачається, що між сторонами наявні судові спори.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.07.2009 у справі № 8/226 за позовом Дочірнього підприємства Всеукраїнської громадської організації «Союз організацій інвалідів України» «Фаворит-Плюс» до ДП «НАЕК «Енергоатом» про внесення змін та доповнень, стягнення штрафних санкцій позов задоволено частково, договір № 07-2098/2007 ДЗ від 14.06.2007, укладений Дочірнім підприємством Всеукраїнської громадської організації «Союз організацій інвалідів України» «Фаворит-Плюс» з ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «ЮУ АЕС» змінено та стягнуто з відповідача на користь позивача 273 515,06грн. 3% річних, 2 712 726, 20 грн. збитків від інфляції, 1 740 715,02 грн. - пені, 1 350 051,46грн. матеріальної шкоди. Крім того, до договору № 07-2098/2007 ДЗ внесено наступні зміни:

«2.8. Стоимость договора должна быть пересмотрена сторонами при росте (уменьшении) курса евро (доллара США) к гривне более чем на пять процентов относительно курса евро (доллара США) к гривне на дату заключения договора. При этом переоценке подлежит восемьдесят пять процентов стоимости договора». Продовжено дію договору № 07-2098/2007 ДЗ от 14.06.2007, укладеного між позивачем та відповідачем на 1 рік і 6 місяців.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.11.2009 у справі №8/226, апеляційні скарги позивача та відповідача залишені без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 23.07.2009 у справі № 8/226 - залишено без змін. Постановою Вищого господарського суду України від 24.03.2010 у справі № 8/226, касаційну скаргу відповідача залишено без задоволення, постанову Київського апеляційного господарського суду від 02.11.2009 у справі №8/226 - без змін.

Судами також розглядалася справа № 42/87 за позовом відповідача до позивача за позовом ДП "НАЕК "Енергоатом" до ДП "Всеукраїнської громадської організації "Союз організації інвалідів України "Фаворит-Плюс" м. Києва про зобов`язання передати товар, стягнення неустойки, ціна позову 1681538 грн., та за зустрічним позовом ДП "Всеукраїнської громадської організації "Союз організації інвалідів України "Фаворит-Плюс" до ДП "НАЕК "Енергоатом" про стягнення боргу, неустойки, сум за прострочення виконання боржником грошового зобов'язання, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, ціна позову 29 701 641,13 грн., зобов'язання виконати умови договору. Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.09.2010 у позові ДП «НАЕК «Енергоатом» та у задоволенні зустрічного позову Дочірнього підприємства Всеукраїнської громадської організації «Союз організацій інвалідів України» «Фаворит-Плюс» - відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 09.11.2010 вищевказане рішення суду першої інстанції від 07.09.2010 у справі № 42/87 змінено. У первісному позові відмовлено. Зустрічну позовну заяву Дочірнього підприємства Всеукраїнської громадської організації «Союз організацій інвалідів України» «Фаворит-Плюс»» задоволено частково, зобов'язано ДП «НАЕК «Енергоатом» виконати грошове зобов'язання в натурі згідно рахунку №СФ-Ш7 від 23.11.2009 у розмірі 19 947 168 грн. 40 коп. Стягнуто на користь Дочірнього підприємства Всеукраїнської громадської організації «Союз організацій інвалідів України» «Фаворит-Плюс» 458 926 грн. 20 коп.- 3% річних, 1 885 962 грн.75 коп.- інфляційних витрат, 1 577 227 грн. - пені.

Постановою Вищого господарського суду України від 08.02.2011 у справі № 42/87 касаційну скаргу відповідача залишено без задоволення, постанову Київського апеляційного господарського суду від 09.11.2010 у справі №42/87 залишено без змін.

Окрім цього, рішенням Господарського суду міста Києва від 22.06.2011 у справі № 55/205 за позовом Дочірнього підприємства Всеукраїнської організації «Союз організацій інвалідів України «Фаворит-Плюс» до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Южно-Українська АЕС» про внесення змін до договору 07-2098/2007 ДЗ від 14.06.2007, позовні вимоги задоволені в повному обсязі: внесено зміни в договір №07-2098/20007ДЗ від 14.06.2007 року, укладений між сторонами, та викладено п.10.1. в наступній редакції:

«10.1. договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до 30 травня 2013 року, але не раніше повного виконання сторонами своїх зобов'язань за договором. Постачальник має право достроково припинити виконання своїх зобов'язань по договору, про що зобов'язаний повідомити покупця письмово. У випадку прострочки виконання умов покупцем, загальний строк дії договору продовжується на строк прострочки покупця».

Суд апеляційної інстанції в порядку ст. 35 ГПК України враховує всі факти, встановлені у вказаних рішеннях, оскільки, зокрема, рішеннями судів по справах № 8/226 та № 55/205 редакцію договору було викладено в останній діючій редакції, внесення змін до якої є предметом позову у даній справі.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції зазначає, що обставини, встановлені у даних рішеннях не є підставами для задоволення позовних вимог у даній справі, оскільки встановлені факти стосуються інших періодів спірних правовідносин, що не є предметом розгляду у даній справі.

Крім цього, преюдиційне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

А отже судження, наведені судами в іншій справі (які базувалися на доказах, що оцінювалися судами саме в тих інших справах) не можуть вважатися фактами в розумінні ст. 35 ГПК України. Тому в цій частині відхиляються доводи апелянта про застосування встановлених у інших справах обставин як аналогії, що не є тотожним преюдиції в розумінні ст. 35 ГПК України.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу закріплено статтею 16 вказаного Кодексу.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач у своїй позовній заяві по даній справі заявив вимоги про внесення змін до договору (в частині зміни строку дії договору) та можливості перерахунку остаточної вартості договору в частині постачання обладнання та матеріально-технічних ресурсів в зв'язку із зростанням курсу євро до гривні більш ніж на 5 %.

При цьому підставами позову, зокрема, позивач визначив наступні: порушення відповідачем умов договору № 07-2098/2007 ДЗ від 14.06.2007; прострочення внесення відповідачем авансового платежу; не затвердження Рішення «Про затвердження Постачальника», внесення недостовірних відомостей до звіту № ОЧ-П.1.18.005-15 «Об оценке поставщика для ГП НАЕК «Энергоатом», а також відсутність письмової відповіді на пропозицію позивача внести зміни до договору (в порядку ст. 188 ГК України).

Суд апеляційної інстанції вважає, що позовні вимоги із заявлених підстав не підлягають до задоволення, з наступним обґрунтуванням.

Судом першої інстанції було вірно встановлено, що 22.12.2014 між сторонами було підписано додаткову угоду №7 до договору, якою його сторони визнали додатки №№1-6 до додаткової угоди №6 такими, що втратили чинність, а також були погоджені нові календарні плани поставок - додатки №3 та №4 до додаткової угоди №7.

Відповідно до п. 2.2 додаткової угоди №7 до договору сукупний аванс за договором згідно п. 2.9 становить 37 969 758,47 грн., ПДВ 20% - 4 428 293,08 грн. (з урахуванням податкових пільг постачальника за попередній період), який складається з сум фактично сплачених авансів стороною-1 на користь сторони-2 у сумах 11 400 000,00 грн. початкового та 19 947 168,40 грн. першого додаткового, а також другого додаткового авансу у розмірі 6 622 590,07 грн., що підлягає доплаті стороною-1 на користь сторони-2 у повному обсязі у десятиденний строк з дати підписання цієї додаткової угоди.

Відповідно до п.5 додаткової угоди №7 до договору слова в п.10.1. договору №07-2098/2007ДЗ від 14.06.2007 року, в редакції додаткової угоди №6 «но не позднее 31.12.2014 року» замінено на: «но не позднее 31.12.2015».

Місцевий господарський суд правомірно визначив, що звертаючись з позовом до суду, позивач вказував, що на підставі укладеного з відповідачем договору він зобов'язався поставити визначене в договорі устаткування. Окрім цього, строк дії договору неодноразово продовжувався, зокрема додатковою угодою № 7 строк дії даного договору встановлено до 31.12.2015 та п.10.1 договору передбачено, що у випадку прострочки виконання умов покупцем, загальний строк дії договору продовжується на строк прострочки покупця. Позивач зазначає, що покупець зобов'язаний був сплатити другий додатковий аванс протягом 10 днів з моменту підписання додаткової угоди №7, а саме до 02.01.2015 року, проте фактично сплатив 20.03.2015 року, в зв'язку з чим відповідачем допущено прострочку оплати товару. Також позивач вказує, що згідно документу СОУ НАЕК 038:2013 п.5.7. «Продукція для СВБ, що закуповується та постачається у ВП АЕС, повинна виготовлятися підприємствами виробниками, які пройшли процедуру оцінювання експлуатуючою організацією та отримали Рішення «Про затвердження Постачальника» відповідно до СОУ НАЕК 012:2012». Позивач вказує, що без затвердженого дійсного Рішення «Про затвердження Постачальника» приймання продукції замовником неможливо, а останнє діюче Рішення №РШ-П 0.23.066-13 закінчило строк дії 15.07.2014 року. Позивач, посилаючись на ст.ст. 612-613 ЦК України вказує на наявність прострочення кредитора, в зв'язку з чим строк дії даного договору має бути продовжений. Позивач також зазначає, що в зв'язку із зростанням курсу євро до гривні більш ніж на 5 % відносно курсу євро до гривні на дату укладення договору, керуючись п. 2.8. договору, остаточна вартість договору в частині постачання обладнання та матеріально-технічних ресурсів має бути перерахована.

Згідно з п.10.3. договору зміни та доповнення у договір можуть бути внесені за домовленістю сторін шляхом укладення додаткової угоди до договору, яка вступає в силу з моменту її підписання уповноваженими особами обох сторін. Допускається внесення змін та доповнень в договір шляхом обміну листами, які є невід'ємною частиною даного договору.

Зокрема, додатками №3 та №4 до додаткової угоди №7 сторони погодили календарний план поставок устаткування за специфікаціями №1 та №2 до договору, і строк поставки відповідачем продукції визначено з урахуванням моменту оплати позивачем другого додаткового авансу.

На виконання умов договору позивач повністю перерахував на користь відповідача суму другого додаткового авансу у розмірі 6 622 590,07 грн. 20.03.2015, що підтверджується платіжними дорученнями за період з 26.02.2015 по 20.03.2015 .

Таким чином, саме з вказаної дати почався відлік строку поставки відповідачем спірної продукції, яка за формулою, що міститься в календарних планах поставок, становить: Т0 (момент оплати другого додаткового авансу) + встановлена кількість місяців щодо конкретного пункту специфікації до договору.

Із додатків №3 та №4 до додаткової угоди №7 до договору вбачається, що відповідач мав здійснити поставку на користь відповідача не пізніше 21.12.2015.

Таким чином, перерахування відповідачем авансу 20.03.2015 не може бути підставою для продовження строку дії договору до 31.12.2016, оскільки поставка товару відраховувалась саме з моменту оплати товару, та мала бути здійснена не пізніше 21.12.2015, а отже посилання позивача на ч.1 ст. 613 ЦК України, як на підставу задоволення позову щодо внесення змін в договір щодо продовження його строку дії до 31.12.2016 судом до уваги не беруться, як безпідставні.

Позивачем не доведено, яким чином строк постачання устаткування, який встановлений календарними планами та передбачає постачання устаткування протягом строку, який вираховується з моменту оплати додаткового авансу, зумовлює необхідність подовження строку дії договору на визначений стороною термін.

Щодо доводів апелянта про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, зокрема, щодо неврахування преюдиційних обставин, які встановлені в рішеннях судів України у господарських справах №№ 910/21956/15, 910/21926/15, 910/20509/15, 910/5800/15-г (сторонами в яких є ДП "Енергоатом" та ДП "Фаворит-Плюс"), колегія суддів зазначає наступне.

Судом апеляційної інстанції було встановлено, що у справах №№ 910/21956/15, 910/21926/15, 910/20509/15 дійсно сторонами виступають ДП "Енергоатом" та ДП "Фаворит-Плюс", однак у вказаних судових справах предметами спорів є стягнення заборгованостей за договорами, що не є предметом доказування у даній справі, а тому судом першої інстанції правомірно не були враховані обставини, встановлені у рішеннях по зазначених справах, встановлені факти не мають преюдиційного значення в розумінні ст. 35 ГПК України, виходячи з предмету та підстав позову у даній справі в розумінні ст. ст. 34, 36, 43 ГПК України.

Щодо обставин встановлених в рішеннях господарських судів у справі № 910/5800/15-г, судом апеляційної інстанції було встановлено, що на момент ухвалення постанови у даній справі, рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2015 у вказаній справі переглядається Київським апеляційним господарським судом. А тому місцевим господарським судом також правомірно крім вищенаведеного не було враховано обставини встановлені в рішенні Господарського суду міста Києва від 05.10.2015, оскільки останнє не набрало законної сили у встановленому процесуальним законодавством порядку.

Разом з цим, судом апеляційної інстанції було встановлено, що Господарським судом міста Києва розглядалась справа № 910/10220/15 за позовом Дочірнього підприємства Всеукраїнської громадської організації онкоінвалідів "Спілка онкоінвалідів "Фаворит-Плюс" до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом про стягнення 1942499,61 грн. заборгованості за договором №07/2098/2007 ДЗ від 14.06.2007.

Так, у рішенні Господарського суду міста Києва від 22.04.2016 у справі №910/10220/15, яке набрало законної сили, було встановлено наступне.

Між сторонами у справі укладена угода до договору, яку датовано 22.12.2014 року (додаткова угода № 7 до договору №07/2098/2007 ДЗ від 14.06.2007). Угода була підписана та зареєстрована 19.02.2015 року та направлена на адресу позивача цінним листом № 51/3364 від 24.02.2015 року. До матеріалів справи залучено копію листа відповідача, який надіслано на адресу позивача 25.02.2015, в якому зазначено про те, що на адресу позивача надсилається підписаний відповідачем та зареєстрований оригінал Угоди від 19.02.2015 року до договору, а також інформація з сайту ДП "Укрпошта", відповідно до якої, зазначена угода була отримана позивачем 03.03.2015.

Оскільки, позивачем було отримано дану угоду 03.03.2015, що підтверджується матеріалами справи, суд дійшов висновку, що вона є укладеною саме з 03.03.2015.

Відповідно до ч. 3 статті 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, обставини, встановлені в рішенні Господарського суду міста Києва від 22.04.2016 у справі №910/10220/15 на підставі ст. 35 ГПК України мають преюдиційне значення, а тому повторного доведення не потребують.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (див. рішення Суду у справах: Sovtransavto Holding v. Ukraine, no. 48553/99, § 77, від 25.07.2002; Ukraine-Tyumen v. Ukraine, no. 22603/02, §§ 42 та 60, від 22.11.2007).

На підставі вищезазначеного судом апеляційної інстанції відхиляються доводи позивача про прострочення відповідачем сплати другого авансового платежу за договором на 76 днів, як на підставу задоволення позовної вимоги (п. 1).

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду, що підписавши договір, сторони погодили всі істотні умови договору та самі визначили і погодили взаємні зобов'язання.

Так, згідно п.10.1. договору (зі змінами внесеними додатковою угодою №7) він вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до 31 грудня 2015 року, але не раніше повного виконання сторонами своїх зобов'язань за договором. Постачальник має право достроково припинити виконання своїх зобов'язань по договору, про що зобов'язаний повідомити покупця письмово. У випадку прострочки виконання умов покупцем, загальний строк дії договору продовжується на строк прострочки покупця.

Щодо доводів апелянта про відсутність письмових заперечень на пропозицію позивача внести зміни в договір як підставу для задоволення позовних вимог в порядку ст. 188 ГК України, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ст. 188 Господарського кодексу України, яка кореспондується зі ст.525 ЦК України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або договором.

Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що вказана стаття (в редакції на час звернення позивача до відповідача з пропозицією внести зміни до договору) не містить механізму «автоматичного» укладення додаткової угоди у разі відсутності відповіді протягом строку встановленого у даній статті. А тому доводи апелянта в цій частині як підстава для задоволення позовних вимог відхиляються судом апеляційної інстанції, як необгрунтовані.

Судом першої інстанції було вірно з'ясовано та вбачається з матеріалів справи, що сторони не дійшли погодження щодо зміни умов договору шляхом викладення п.10.1. в іншій редакції, що й зумовило звернення позивача до суду з позовної вимогою про викладення вказаного пункту в наступній: «10.1. договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до 31 грудня 2016 року, але не раніше повного виконання сторонами своїх зобов'язань за договором. Постачальник має право достроково припинити виконання своїх зобов'язань по договору, про що зобов'язаний повідомити покупця письмово. У випадку прострочки виконання умов покупцем, загальний строк дії договору продовжується на строк прострочки покупця».

При цьому підставами для задоволення вказаної позовної вимоги, на думку апелянта, є ті обставини, що протягом строку дії договору виконання зобов'язань з вини відповідача неодноразово зупинялось. Так, зокрема, посадовими особами відповідача було виготовлено звіт № ОЧ-П.1.18.005-15 «Об оценке поставщика для ГП НАЕК «Энергоатом». Окрім цього, 15.07.2014 закінчилась дія рішення №РІІІ-П 0.23.066-13, яким був затверджений постачальник ДП «Всеукраїнської громадської організації онкоінвалідів «Спілка онкоінвалідів «Фаворит-Плюс», а враховуючи, що постачальник без прийняття покупцем позитивного рішення про затвердження постачальника, не може постачати продукцію, апелянт просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Дані обставини не приймаються судом апеляційної інстанції як підстави для задоволення позову та, відповідно, і апеляційної скарги, з урахуванням наступного.

Судом першої інстанції було вірно встановлено, що дія рішення №РІІІ-П 0.23.066-13, яким був затверджений постачальник ДП «Всеукраїнської громадської організації онкоінвалідів «Спілка онкоінвалідів «Фаворит-Плюс» закінчилась 15.07.2014. Дана обставина не заперечується та не спростовується сторонами.

Однак, з матеріалів справи вбачається, що 12.03.2015 відповідачем було виготовлено звіт № ОЧ-П.1.18.005-15 «Об оценке поставщика для ГП НАЕК «Энергоатом», відповідно до якого відповідачу було рекомендовано не укладати договора з позивачем до усунення невідповідностей та недоліків у роботі позивача та проведенні повторної перевірки.

Разом з цим, матеріалами справи підтверджується, що наказом відповідача № 936 від 13.10.2015 було встановлено факти включення у Звіт № ОЧ-П.1.18.005-15 від 12.03.2015 заздалегідь недостовірної інформації щодо наявності невідповідностей та недоліків в роботі позивача.

З урахуванням наявного в матеріалах справи наказу відповідача № 936 від 13.10.2015, судом апеляційної інстанції було відхилено клопотання про витребування доказів, оскільки, як вбачається зі змісту поданого клопотання, позивач просив витребувати у відповідача документи, які стали підставою для видачі наказу ДП «Енергоатом» № 936 від 13.10.2015 (зокрема, копії службових записок радників президента ДП «НАЕК «Енергоатом» Гашева М.Х. та Балакана Г.Г. за №№ 16046, 14556, 14557) та документи, що стали підставою для видачі наказу ДП «Енергоатом» № 356 від 18.04.2016. Так, суд апеляційної інстанції зазначає, що документи, що стали підставою для видачі наказу ДП «Енергоатом» № 936 від 13.10.2015 не встановлюють жодних нових обставин з урахуванням наявного в матеріалах справи самого наказу ДП «Енергоатом» № 936 від 13.10.2015. Окрім цього, клопотання про витребування вказаних доказів не було заявлено позивачем в суді першої інстанції при цьому, позивачем жодним чином не обґрунтовано неможливість подання такого клопотання до суду першої інстанції в розумінні ст. 101 ГПК України. Щодо витребування документів, що стали підставою для видачі наказу ДП «Енергоатом» № 356 від 18.04.2016, суд апеляційної інстанції зазначає, що дане клопотання не підлягає задоволенню і в цій частині, оскільки вказаного наказу не існувало на момент ухвалення рішення судом першої інстанції, а тому даний доказ не може, крім іншого, прийматися судом апеляційної інстанції в порядку ст.ст. 33, 34, 36, 43, 101 ГПК України

При цьому, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду, що Рішення про затвердження Постачальника стосується порядку укладання майбутніх договорів та не впливає на виконання вже укладених сторонами зобов'язань, а неможливість постачання устаткування спростовується наявністю доказів здійснення постачання позивачем устаткування протягом 2015 року, що підтверджується актом прийому-передачі МТР №300615/1 від 30.06.2015, видатковою накладною № 300615/1 від 30.06.2015 та не заперечувалось представником апелянта в судовому засіданні 04.07.2016 (про що зазначено в протоколі судового засідання). Тому судом апеляційної інстанції, крім вищенаведеного, відхиляються клопотання про витребування доказів.

Окрім цього, пунктом 6 додаткової угоди №7 (яка була підписана після закінчення строку дії останнього рішення) визначено, що на момент підписання даної додаткової угоди відсутні будь-які інші підстави, які б надавали право стороні-2 (позивачу) призупинити виконання робіт по договору.

Таким чином, позивач (навіть при закінченні строку дії рішення) шляхом підписання та надсилання відповідачу додаткової угоди № 7 самостійно визнав, що відсутні будь-які інші підстави, які б надавали право стороні-2 (позивачу) призупинити виконання робіт по договору.

А тому судом апеляційної інстанції також не приймаються доводи апелянта з посиланням на п. 4.8 договору (в редакції додаткової угоди № 2 до договору), відповідно до якої «Поставщик имеет право пристановить выполнение работ и поставку продукции в случае невыполнения покупателем своїх обязательств по договору, что привело к значительному усложнению либо невозможности проведения работ и поставок, предусмотренных договором» як на підставу для задоволення позову.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги, викладеної в п. 1 позовної заяви у даній справі (про внесення змін до договору).

Щодо позовної вимоги про зобов'язання відповідача, в зв'язку із зростанням курсу євро до гривні більш ніж на 5 % відносно курсу євро до гривні на дату укладення договору на підставі 2.8. договору, здійснити перерахунок остаточної вартості договору в частині постачання обладнання та матеріально-технічних ресурсів, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Так, відповідно до п.2.8. договору, в редакції додаткової угоди №2 від 09.06.2011 року, у випадку наступного збільшення (зменшення) курсу НБУ євро до гривні більш ніж на 5 % відносно курсу євро до гривні на дату виникнення зобов'язань, остаточна вартість договору в частині поставки устаткування та матеріально-технічних ресурсів на вимогу будь-якої із сторін даного договору має бути перерахована на дату підписання акту приймання-передачі матеріально-технічних ресурсів в строк десять днів від дати вимоги.

Листом №3/393 від 04.12.2015 року позивач звертався до відповідача з пропозицією продовжити строк дії договору до 31.12.2016 року, здійснивши відповідний перерахунок остаточної вартості договору у відповідності до зростання курсу євро до гривні більш ніж на 5 % відносно курсу євро до гривні.

При цьому, заявляючи вказану позовну вимогу, позивач не вказує, на підставі яких актів прийому-передачі (п. 2.8 договору) має бути здійснений перерахунок остаточної вартості договору, також не зазначає відповідного розрахунку та не вказує, за який період має бути здійснений перерахунок.

Крім того, додатковою угодою №7 до договору від 22.12.2014 було продовжено строк дії договору до 31.12.2015 та відповідно сторонами було вже здійснено попередній перерахунок вартості договору у зв'язку зі зростанням курсу євро до гривні більш ніж на 5 % відносно курсу євро до гривні.

Таким чином, вказаною додатковою угодою сторони фактично здійснили перерахунок вартості договору у зв'язку зі зростанням курсу євро до гривні більш ніж на 5 % відносно курсу євро до гривні.

Більш того, позивачем заявлено про продовження строку дії договору до 31.12.2016 року, що має наслідком здійснення перерахунку остаточної вартості договору на дату підписання акту приймання-передачі матеріально-технічних ресурсів у випадку зростання курсу євро до гривні більш ніж на 5 % відносно курсу євро до гривні на дату виникнення зобов'язань. А враховуючи відмову в задоволенні першої позовної вимоги, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відсутність підстав для задоволення другої позовної вимоги.

Згідно зі ст. 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Окремою підставою для відмови в задоволення позовних вимог є та обставина, що тільки до закінчення терміну дії договору до нього можуть бути внесені певні зміни та доповнення за рішенням суду. У даному випадку такі зміни та доповнення за рішенням суду могли буди внесені до договору лише до 31.12.2015. Разом з тим, сторони не позбавлені права за взаємною згодою пролонгувати та змінити спірні правовідносини, що виникли між ними. (Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Вищого господарського суду України у справі № 23/6 від 30.11.2010 року).

Таким чином, на підставі належних та допустимих доказів, поданих учасниками апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції вважає, що позовні вимоги із заявлених підстав є необґрунтованими, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли би бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 32-36, 43, 101 ГПК України.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта в порядку ст. 49 ГПК України.

Керуючись статтями 32-36, 43, 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Всеукраїнської громадської організації онкоінвалідів "Спілка онкоінвалідів" "Фаворит-Плюс" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.03.2016 у справі № 910/424/16 - залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 25.03.2016 у справі № 910/424/16 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/424/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у встановленому законом порядку.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді О.М. Гаврилюк

С.А. Гончаров