ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

30.06.2016 Справа № 917/1000/13

За скаргою публічного акціонерного товариства "АвтоКраз" на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, 04053, м. Київ, вул. Артема, 73, , від 12.03.2015 ВП №41447764 у справі № 917/1000/13 за позовом Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України до публічного акціонерного товариства "АвтоКраз" про стягнення грошових коштів

Суддя Сірош Д.М.

Представники:

від стягувача: ОСОБА_1, довіреність №19/3-02/145 від 19.11.2015

від боржника: не з'явились

від ДВС: ОСОБА_2, довіреність №20.22/668 від 30.12.2015.

Розглядається скарга на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України щодо винесення постанови від 12.03.2015 ВП №41447764 у справі №917/1000/13 за позовом Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України до Публічного акціонерного товариства АвтоКраз про стягнення коштів.

У скарзі ПАТ АвтоКраз ставить вимогу визнати недійсною постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби України ОСОБА_3 від 12.03.2015 про арешт коштів боржника (виконавче провадження №41447764).

24.03.2015 від боржника надійшло доповнення до скарги відповідно до якого, просить суд визнати недійсною постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби України ОСОБА_3 від 12.03.2015 про арешт коштів боржника (виконавче провадження №41447764, зведене виконавче провадження № 45314193).

Зазначене доповнення до скарги прийнято судом до розгляду.

У відзиві на скаргу (вх. № 8080 від 209.06.2016) Міністерство юстиції України в особі Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України просить замінити Державну виконавчу службу України на її правонаступника - Міністерство юстиції України в особі Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

В обґрунтування зазначеного клопотання Міністерство юстиції України в особі Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України зазначає, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України Питання оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади системи юстиції № 17 від 21.07.2015 Державну виконавчу службу України ліквідовано, завдання і функції з реалізації державної політики у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) покладено на Міністерство юстиції України.

У той же час, в п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України Питання оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади системи юстиції №17 від 21.07.2015 зафіксовано, що Міністерство юстиції України є правонаступником Державної реєстраційної служби та Державної виконавчої служби України, що ліквідуються, в частині реалізації державної політики у сферах, зазначених у п. 1 цієї постанови.

Статтею 3 Закону України Про державну виконавчу службу України визначено, що, органами державної виконавчої служби є:

- Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, до складу

якого входить відділ примусового виконання рішень;

- управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних територіальних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, до складу яких входять відділи примусового виконання рішень;

- районні, районні у містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції.

Виконання рішень, перелік яких встановлено законом, покладається на державних виконавців.

Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головного територіального управління юстиції в області, містах Києві та Севастополі мають печатки, у тому числі гербові.

Відповідно до приписів статті 25 Господарського процесуального кодексу України, у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення діяльності суб'єкта господарювання шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, господарський суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в судовому процесі до вступу у справу правонаступника, обов'язкові для нього так само, як вони були обов'язкові для особи, яку правонаступник замінив. Про заміну або про відмову заміни сторони чи третьої особи її правонаступником господарський суд виносить ухвалу.

У п. 1.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» № 18 від 26.10.2012 розяснено, що процесуальне правонаступництво в розумінні статті 25 Господарського процесуального кодексу України допускається на будь-якій стадії судового процесу, включаючи стадію виконання судового рішення, і здійснюється господарським судом без виклику сторін у справі, якщо їх явка не зумовлена необхідністю з'ясування судом певних обставин, але з повідомленням сторін, оскільки інше суперечило б приписам частини другої статті 22 ГПК стосовно прав сторін у судовому процесі.

З урахуванням викладених обставин та норм чинного законодавства, суд клопотання Міністерства юстиції України в особі Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України задовольняє та замінює Державну виконавчу службу України на її правонаступника - Міністерство юстиції України в особі Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у відзиві на скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на те, що державний виконавець, приймаючи оспорювану постанову про накладення арешту керувався виключно положеннями Закону України "Про виконавче провадження", не порушуючи при цьому будь-яких правових норм щодо заходів примусового виконання судового рішення.

Представник стягувача в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечив, посилаючись на те, що державний виконавець діяв у відповідності до вимог чинного законодавства.

Розглянувши матеріали справи та поданої скарги, заслухавши представників стягувача, ДВС, суд встановив:

Рішенням господарського суду Полтавської області від 09.07.2013 у справі № 917/1000/13 позовні вимоги ПАТ Ощадбанк до ПАТ АвтоКрАЗ задоволені частково, стягнуто заборгованість за простроченим кредитом у сумі 294 336 000,00 грн, заборгованість за простроченими процентами в сумі 221 330 646,84 грн; 52 613 073,05 грн пені; 44 854 307,90 грн - 3% річних; 19 088 962,47 грн інфляційних за період з 28.12.2010. по 19.05.2013 р. включно, у стягненні 52 613 073,05 грн пені відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 06.11.2013 рішення господарського суду Полтавської області від 09.07.2013 змінено, стягнуто з ПАТ АвтоКрАЗ на користь ПАТ Ощадбанк заборгованість за простроченим кредитом у сумі 294 336 000,00 грн, заборгованість за простроченими процентами в сумі 221 330 646,84 грн; 24 711 113,61 грн пені за несвоєчасне погашення кредиту, 16 038 418,25 грн пені за несвоєчасну сплату процентів, 44 854 307,90 грн - 3% річних; 19 088 962,47 грн інфляційних за період з 28.12.2010 р. по 19.05.2013 включно, в іншій частині позову відмовлено.

19.11.2013 господарським судом Полтавської області виданий наказ на примусове виконання рішення та постанови.

14.01.2014 Відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України відкрито виконавче провадження ВП № 41447764 з виконання наказу господарського суду Полтавської області № 917/1000/13 від 19.11.2013.

04.11.2014 постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України виконавче провадження ВП №41447764 приєднано до зведеного виконавчого провадження №45314193 по стягнення з ПАТ АвтоКраз заборгованості на користь юридичних осіб.

Відповідними постановами державного виконавця від 04.11.2014 до зведеного виконавчого провадження №45314193 також приєднані виконавчі провадження за наказами господарського суду Полтавської області, у яких боржником є ПАТ АвтоКрАЗ, а саме:

- виконавче провадження №43044262 з виконання наказу у справі №18/41/11 від 20.03.2014 про стягнення з боржника на користь ПАТ Ощадбанк 64801298,19 грн. заборгованості, суми державного мита 25500,00 грн., витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу 236,00 грн. та звернення стягнення на заставлене майно (автомобілі КрАЗ) оціночною вартістю 76125000,00 грн.;

- виконавче провадження №44843435 з виконання наказу у справі №18/2325/12 від 13.02.2014 про стягнення з боржника на користь ПАТ Сведбанк 39817133,02 доларів США, що у гривневому еквіваленті складає - 318258344,23 грн, 64380,00 грн судового збору;

- виконавче провадження №41391609 з виконання наказу у справі №10/196 від 07.02.2011 про стягнення з боржника на користь Акціонерного товариства відкритого типу Галичфарм 10000000,00 грн попередньої оплати, 340000,00 грн. інфляційних нарахувань та 74794,52 грн 3% річних, 25500,00 грн витрат зі сплати державного мита та 236,00 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу;

- виконавче провадження №24096186 з виконання наказу у справі № 9/137 від 19.01.2011 про стягнення з боржника на користь ВАТ Київмедпрепарат 20000000,00 грн суми попередньої оплати, 25500,00 грн витрат по сплаті держмита, 236,00 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу;

- виконавче провадження № 43957924 з виконання наказу у справі № 19/193 від 11.01.2012 про стягнення з боржника на користь ПАТ Державний ощадний банк України 147350000,00 грн - простроченого основного боргу за кредитом, 20700505,93 грн. прострочених процентів за ставкою 7% річних, 1711101,15 грн. - пені за несвоєчасну сплату процентів, 2861254,11 грн пені за несвоєчасне погашення основного боргу, 1,93 грн санкцій за несвоєчасну сплату комісійної винагороди, 305626,82 грн - 3% річних за несвоєчасну сплату процентів, 551716,44 грн - 3% річних за несвоєчасну сплату основного боргу, 2219308,86 грн - інфляційних за несвоєчасну сплату процентів, 1544447,26 грн інфляційних за несвоєчасну сплату основного боргу, 25500,00 грн витрат з оплати держмита, 236,00 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

- виконавче провадження №42322681 з примусового виконання наказу у справі №917/1106/13 від 26.11.2013 про стягнення 46200000,00 грн заборгованості за кредитом; 31571415,10 грн заборгованості за відсотками, 2760608,22 грн 3% річних за простроченим кредитом, 704673,97 грн 3% річних за простроченими відсотками; 139248,13 грн пені за несвоєчасну сплату відсотків, 64071,89 грн витрат по сплаті судового збору;

- виконавче провадження №42621584 з примусового виконання наказу у справі №917/1105/13 від 02.12.2013 про стягнення 30800000,00 грн заборгованості за кредитом; 20270619,27 грн заборгованості за відсотками, 1683452,05 грн. 3% річних за простроченим кредитом, 455622,69 грн 3% річних за простроченими відсотками, 117298,93 грн пені за несвоєчасну сплату відсотків, 58290,68 грн витрат по сплаті судового збору;

- виконавче провадження №43091587 з примусового виконання наказу у справі №917/1217/13 від 03.02.2014 про стягнення заборгованості в розмірі 170804480,51 грн.;

- виконавче провадження №42323595 з примусового виконання наказу у справі №917/1218/13 від 25.01.2014 про стягнення 45950000,00 грн заборгованості за кредитом, 30743330,19 грн заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 80197,29 грн пені за несплату відсотків за користування кредитом, 36712,32 грн інфляційних витрат за несплату відсотків за користування кредитом, 2519067,12 грн 3% річних за простроченим кредитом, 696209,76 грн 3% річних за простроченими відсотками за користування кредитом, 64963,79 грн витрат по сплаті судового збору.

12.03.2015 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України винесено постанову про арешт коштів боржника (ПАТ АвтоКрАЗ) в рамках виконавчого провадження ВП № 41447764.

Оскаржуваною постановою про арешт коштів боржника від 12.03.2015 накладено арешт на кошти боржника у межах суми 693484971,68 грн, тобто виключно у межах виконавчого провадження №41447764 з примусового виконання наказу господарського суду Полтавської області від 19.11.2013 у справі №917/1000/13.

Публічне акціонерне товариство АвтоКрАЗ вважає постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ОСОБА_3 від 12.03.2015 протиправною, такою, що порушує права та інтереси скаржника та підлягає визнанню недійсною, виходячи з наступного.

Зокрема, боржник вказує на відсутність у постанові ДВС від 12.03.2015 про арешт коштів обов'язкових та необхідних реквізитів.

Так, резолютивна частина постанови повинна містити прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та повне найменування юридичних осіб, яким надсилається копія постанови.

Боржник вказує, що у п. 2 постанови ДВС від 12.03.2015, де зазначено наступне: копію постанови направити до банківських установ для виконання, сторонам для відома, державний виконавець не зазначив, якій саме банківській установі направляється постанова ДВС від 12.03.2015 про арешт коштів, та не зазначив її повного найменування.

Таким чином, боржник стверджує, що постанова ДВС від 12.03.2015 про арешт коштів боржника не відповідає вимогам, передбаченим чинним законодавством, у тому числі і Інструкції з організації примусового виконання рішень Міністерство юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, оскільки не містить повного найменування Банку.

Крім того, боржник зазначає, що в Інструкції з організації примусового виконання рішень Міністерство юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, встановлено, що у постанові про накладення арешту зазначається сума коштів, яка підлягає арешту, з урахуванням вимог за виконавчими документами, виконавчого збору, витрат на організацію та проведення виконавчих дій та вказується номер рахунку, на якому знаходяться кошти, що підлягають арешту, або зазначається, що арешт поширюється на кошти на всіх рахунках боржника, у тому числі тих, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту (п. 4.1.9.).

В п. 4.1.10 Інструкції передбачено, що арешт на кошти боржника може бути накладено в національній та/або в іноземній валюті, про що зазначається у постанові.

Однак, як стверджує боржник, у постанові ДВС від 12.03.2015 про арешт коштів боржника не зазначено в якій валюті накладено арешт (національній та/або іноземній), а лише міститься інформація щодо номера рахунку у банківській установі.

Також, боржник зазначає, що відповідно до п. 1.5.1 Інструкції з організації примусового виконання рішень Міністерство юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, у резолютивні частині постанови державного виконавця обов'язково вказується строк і порядок оскарження постанови.

Однак, як стверджує боржник, у постанові ДВС від 12.03.2015 про арешт коштів не зазначений порядок її оскарження, не зазначені державні органи, інстанції, куди скаржник має право звертатися із оскарженням.

Також, боржник вказує на невідповідність даних щодо стягувача в постанові про відкриття виконавчого провадження від 14.01.2014 та в постанові ДВС від 12.03.2015 про арешт коштів боржника, зокрема, щодо його місцезнаходження.

Так, у постанові про відкриття виконавчого провадження від 14.01.2014 та в постанові ДВС від 12.03.2015 про арешт коштів боржника, зазначено, що стягувачем є Публічне акціонерне товариство Державний ощадний банк України, вул. Госпітальна, 12-Г, м. Київ, поштовий індекс 01601.

Водночас, відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, місцезнаходженням Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України є наступна адреса: поштовий індекс 01001, м. Київ, вул. Госпітальна, 12-Г.

Отже, поштовий індекс Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України, що міститься в Державному реєстрі, не відповідає тому, який вказаний у постанові про відкриття виконавчого провадження та у постанові про накладення арешту на кошти боржника.

Крім того, боржник вказує, що відповідно до Інструкції з організації примусового виконання рішень Міністерство юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, у вступній частині постанови обовязково зазначається інформація щодо зведеного виконавчого провадження, зокрема, дати обєднання виконавчих проваджень у зведене.

Водночас, у постанові ДВС від 12.03.2015 про арешт коштів боржника не міститься жодної інформації щодо зведеного виконавчого провадження, в тому числі дати обєднання виконавчих проваджень у зведене.

Отже, боржник вважає, що постанова ДВС від 12.03.2015 про арешт коштів боржника не відповідає вимогам, передбаченим чинним законодавством, у тому числі і Інструкції з організації примусового виконання рішень Міністерство юстиції України від 02.04.2012 № 512/5.

Враховуючи вищевикладене, боржник заявив вимогу визнати недійсною постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ОСОБА_3 від 12.03.2015 про арешт коштів боржника.

Дослідивши матеріали скарги, суд дійшов висновку відмовити в задоволенні скарги, виходячи з наступного:

Обов'язковість рішення суду визначено однією із основних засад судочинства (стаття 129 Конституції України).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України" (заява N 60750/00) зазначено, що для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь - яким судом, має розцінюватися як невід'ємна частина "судового розгляду".

У рішенні від 17.05.2005 у справі "Чіжов проти України" (заява N 6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов'язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії параграф 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Статтею 124 Конституції України встановлено, що судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно зі статтею 115 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Статтею 116 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що виконання рішення господарського суду проводиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом. Отже, виконання судового рішення є невідємною частиною судового процесу. Відповідно до преамбули Закону України "Про виконавче провадження" цей Закон визначає умови і порядок виконання рішень судів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Частина 2 статті 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України,

Закон України Про виконавче провадження спеціальний закон, який регулює виконання рішень судів, інших органів (посадових осіб).

Частиною 1 статті 6 Закону України Про виконавче провадження встановлено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Порядок та умови виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі не виконання їх у самостійному порядку визначає Закон України Про виконавче провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядку, визначених виконавчим документом і Законом.

Згідно з положеннями пункту 1.5. Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, під час здійснення виконавчого провадження державний виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 57 Закону України Про виконавче провадження арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Керуючись вимогами Закону України Про виконавче провадження державним виконавцем 12.05.2015 винесено постанову про арешт коштів боржника.

Отже, дії органу державної виконавчої служби повністю відповідають нормам статті 57 Закону України Про виконавче провадження, якою передбачено право державного виконавця своєю постановою накласти арешт та заборону на відчуження майна в тому числі у розмірі суми стягнення.

Відповідно до п. 1.5 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 постанова як окремий документ містить такі обовязкові реквізити: а) вступну частину із зазначенням: назви постанови, дати видачі постанови та місця її винесення; найменування органу ДВС, прізвища, імені та по батькові державного виконавця, який виніс постанову; назви виконавчого документа, коли та ким виданий, резолютивної частини документа (далі - реквізити виконавчого документа); за зведеним виконавчим провадженням - прізвища, імені та по батькові боржника - фізичної особи, повного найменування боржника - юридичної особи та дати обєднання виконавчих проваджень у зведене; б) мотивувальну частину із зазначенням мотивів, з яких державний виконавець прийняв відповідне рішення (дійшов певних висновків), і посилання на закон чи інший нормативно-правовий акт (статтю, її частину, абзац, пункт, підпункт, на підставі якого видано постанову); в) резолютивну частину із зазначенням: прийнятого рішення державного виконавця; прізвища, імені, по батькові фізичних осіб, повного найменування юридичних осіб, яким надсилається копія постанови; строку і порядку оскарження постанови; г) до постанов можуть вноситись також інші відомості, визначені Законом, цією Інструкцією та іншими нормативно-правовими актами; ґ) постанова складається і підписується державним виконавцем у необхідній кількості примірників (копій), один з яких (оригінал) залишається у виконавчому провадженні, а інші (копії) направляються за належністю і у випадках, встановлених Законом або цією Інструкцією, затверджуються начальником відділу або його заступником та скріплюються печаткою; д) у разі якщо постанова державного виконавця є виконавчим документом, вона повинна відповідати вимогам до виконавчого документа, визначеним статтею 18 Закону.

Посилання боржника, як на підставу визнання недійсною постанови про арешт коштів боржника від 12.03.2015, не зазначення у резолютивній частині постанови повного найменування банку, судом відхиляється, оскільки повне найменування стягувача зазначене у вступній частині постанови.

Крім того, не зазначення даних відомостей у резолютивній частині постанови не тягне за собою наслідку у вигляді визнання постанови недійсною.

Також, слід зазначити, що державним виконавцем у постанові вказано місцезнаходження стягувача Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України: вул. Госпітальна, 12-Г, м. Київ, 01601.

Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців поштовий індекс стягувача: 01001.

Проте, індекс юридичної особи не є обовязковим реквізитом постанови та неправильне його зазначення не тягне за собою наслідку у вигляді визнання постанови недійсною.

Твердження боржника стосовного того, що у постанові ДВС не зазначено в якій валюті накладено арешт (національній та/або іноземній) не відповідає дійсності, оскільки в резолютивній частині постанови зазначено накласти арешт на кошти у межах суми 693 484 971,68 грн, тобто зазначено, що арешт накладено на кошти в національній валюті.

Також, судом встановлено, що у постанові зазначено строк її оскарження 10 днів з моменту її одержання.

Проте, не зазначення порядку її оскарження та відсутність у постанові інформації щодо дати обєднання виконавчих проваджень у зведене не тягне за собою наслідків у вигляді визнання постанови недійсною.

Отже, державний виконавець, приймаючи оспорювану постанову про арешт коштів боржника керувався виключно положеннями Закону України Про виконавче провадження, не порушуючи при цьому будь-яких правових норм щодо заходів примусового виконання судового рішення, а тому його дії при винесенні постанови є правомірними, підстави для визнання спірної постанови недійсною відсутні.

На підставі вищевикладеного, суд вважає скаргу ПАТ "АвтоКрАЗ" безпідставною, необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Пунктом 9.13 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 року №9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" встановлено, що за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

У зв'язку з наведеним, суд відхиляє скаргу ПАТ "АвтоКрАЗ".

Керуючись ст. ст. 25, 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Замінити Державну виконавчу службу України на її правонаступника - Міністерство юстиції України в особі Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на її правонаступника - Міністерство юстиції України в особі Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Відмовити ПАТ "АвтоКрАЗ" у задоволенні скарги щодо визнання недійсною постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби України ОСОБА_3 від 12.03.2015 про арешт коштів боржника (виконавче провадження №41447764, зведене виконавче провадження № 45314193.

Суддя Д.М. Сірош