КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" червня 2016 р. Справа№ 910/26097/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Калатай Н.Ф.

Баранця О.М.

при секретарі судового засідання Богатчук К.І.

від представників сторін :

позивача - не з'явився

відповідача - Чібічьян О.Р.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.03.2016 по справі №910/26097/15 (суддя Спичак О.М.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія

"Українська страхова група"

до Публічного акціонерного товариства "ХДІ страхування"

про стягнення 12741,50 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.03.2016 по справі №910/26097/15 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "ХДІ страхування" на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" 3622 грн 42 коп. - страхового відшкодування, 346 грн. 28 коп. - судового збору. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" на користь Публічного акціонерного товариства "ХДІ страхування" 726 грн 58 коп. - витрат за проведення судової експертизи.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від18.03.2016, в частині відмови в задоволенні позовних вимог та прийняти в цій частині нове, яким позовні вимоги про відшкодування шкоди в порядку регресу задовольнити.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт зазначив, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.04.2016, апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.03.2016 передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі головуючого судді ОСОБА_7, суддів Зубець Л.П., Мартюк А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.04.2016 колегією суддів у складі: головуючого судді ОСОБА_7, судді:Мартюк А.І., Зубець Л.П. прийнято апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.03.2016 до провадження, розгляд апеляційної скарги призначено на 02.06.2016.

05 травня 2016 року представником позивача подано клопотання про розгляд справи без його участі.

Розпорядженням Київського апеляційного господарського суду від 25.05.2016 по справі № 910/26097/15 призначено повторний автоматизований розподіл справи, в зв'язку із припиненням повноважень головуючого судді ОСОБА_7

25 травня 2016 року Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №910/26097/15 передано на розгляд колегії суддів у складі : головуючий суддя - Сітайло Л.Г., судді: Баранець О.М., Калатай Н.Ф.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.05.2016, колегією суддів в зазначеному складі, прийнято апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" до свого провадження та призначено до розгляду 21.06.2016.

06 червня 2016 року представником позивача подано клопотання про розгляд справи без його участі.

21 червня 2016 року представником відповідача подано відзив на апеляційну скаргу.

В судове засідання 21.06.2016 з'явився представник відповідача.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, про причини неявки повідомив в вищезазначеному клопотанні.

Згідно зі ст. 77 ГПК України господарський суд відкладає розгляд справи, в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відповідно до п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 26.12.2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Беручи до уваги, що представник позивача повідомлений про час та місце судового розгляду належним чином, а також враховуючи клопотання позивача клопотання про розгляд справи без участі його представника, колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги у відсутність представника позивача.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти доводів, викладених в апеляційній скарзі та просив залишити без змін оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 18.03.2016.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд, за наявними у справі та додатково поданими доказами, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність та обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши, на підставі встановлених фактичних обставин справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, апеляційний господарський суд встановив наступне.

28 листопада 2014 року між ПрАТ "СК "Українська страхова група" та ОСОБА_5 (страхувальник) укладено договір страхування № 28-1501-14-00234 (далі - Договір).

Відповідно до умов Договору позивачем застраховано майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з володінням та/або користуванням та/або розпорядженням застрахованим транспортним засобом - автомобілем Nissan реєстраційний номер НОМЕР_4.

Місцевим господарським судом встановлено, що 19.05.2015 в м. Одеса сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Nissan реєстраційний номер НОМЕР_4, під керуванням водія власника ОСОБА_5 та автомобіля "Daewoo", реєстраційний номер НОМЕР_3, під керуванням водія ОСОБА_6, в результаті якої транспортні засоби одержали механічні пошкодження.

Відповідно до постанови Суворівського районного суду м. Одеси від 27.05.2015 по справі №523/7932/15-п ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, що спричинило вищезгадану дорожньо-транспортну пригоду.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, на підставі страхового акту №ПСКА-5182 від 09.06.2015, виплатив страхувальнику страхове відшкодування на загальну суму 36228,97 грн.

Місцевим господарським судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля "Daewoo", реєстраційний номер НОМЕР_3, застрахована відповідачем, згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/3635681.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що він виплатив страхувальнику страхове відшкодування в розмірі 36228,97 грн., внаслідок чого, до позивача перейшло право вимоги в межах здійснених фактичних витрат до відповідача. Так, в зв'язку з частковою сплатою відповідачем суми страхового відшкодування, позивач просить стягнути в розмірі 12741,50 грн.

Колегія суддів звертає увагу, що заявлена позивачем сума визначена з вирахуванням франшизи, згідно з полісом №АІ/3635681.

Частково задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд виходив з того, що відповідно до висновку експерта від 18.02.2016 №19/15-166, за результатами судової автотоварознавчої експертизи, проведеної на виконання ухвали Господарського суду міста Києва від 09.11.2015, вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу "Nissan" реєстраційний номер НОМЕР_4 внаслідок його пошкодження в ДТП, яка мала місце 19.05.2015, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, може складати 27109,89 грн. Таким чином, суд прийшов до висновку, що до стягнення підлягає сума в розмірі 3622,42 грн. (27109,89 грн. (вартість матеріального збитку згідно висновку експерта) - 22487,47 грн. (розмір виплаченого відповідачем страхового відшкодування) - 1 000,00 грн. (франшиза).

Колегія суддів не погоджується з таким висновком місцевого господарського суду, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зокрема, порядок виплати такого відшкодування та дії сторін при настанні страхового випадку, регулюються Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі Закон).За правилами ст. 22 Закону, обов'язок відшкодувати шкоду при настанні страхового випадку покладено на страховика, яким застраховано цивільно-правову відповідальність особи, винної у настанні такого випадку. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов'язок з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Згідно зі статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Як вбачається з матеріалів справи, місцевим господарським судом, з метою встановлення реального розміру матеріальної шкоди, заподіяної власнику транспортного засобу "Nissan", державний реєстраційний номер НОМЕР_4, призначено судову автотоварознавчу експертизу.

Відповідно до висновку експерта від 18.02.2016 №19/15-166 за результатами судової автотоварознавчої експертизи, проведеної на виконання ухвали Господарського суду міста Києва від 09.11.2015, вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу "Nissan" реєстраційний номер НОМЕР_4 внаслідок його пошкодження в ДТП, яка мала місце 19.05.2015, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, може складати 27109,89 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при розрахунку суми страхового відшкодування, згідно з ремонтною калькуляцією №ПСКА - 5182 від 08.06.2015, не враховано коефіцієнт фізичного зносу.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з ч. 1 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Відповідно до ч. 4 ст. 9 Закону України "Про страхування" розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством.

Як вбачається з п. 11.3. Договору добровільного страхування наземного транспорту від 28.11.2014 №28-1501-14-00234 виплата страхового відшкодування здійснюється без врахування зносу, крім випадків конструктивної загибелі ТЗ та викрадення.

Таким чином, Законами України "Про страхування" та «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено зобов'язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу, оскільки цей звіт є попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу.

Колегія суддів зазначає, що відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зокрема, порядок виплати такого відшкодування та дії сторін при настанні страхового випадку, регулюються Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі Закон).За правилами ст. 22 Закону обов'язок відшкодувати шкоду при настанні страхового випадку покладено на страховика, яким застраховано цивільно-правову відповідальність особи, винної у настанні такого випадку. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик, у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до статті 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними в пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.92 № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку, що даному випадку, коли для здійснення відновлювального ремонту використані нові деталі, у відповідача, як страховика цивільної відповідальності, виник обов'язок відшкодування страхового платежу, виплаченого позивачем у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля без урахування зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку вказані збитки є меншими від ліміту відповідальності.

Згідно з платіжними дорученням №11291 від 10.06.2015 позивач виплати страхувальнику суму страхового відшкодування в розмірі 36228,97 грн.

Отже, саме в межах вказаної суми до позивача, в порядку статті 512 Цивільного кодексу України, перейшло право вимоги.

Зазначена правова позиція також наведена у постанові Верховного Суду України від 15.04.2015 по справі №910/7163/14, яка має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції, в силу ч.1 ст. 111-28 ГПК України.

Також, зазначену правову позицію підтримує Вищий господарський суд в постановах від 02.02.2016 по справі №910/25250/15 та від 14.04.2016 по справі №910/22188/15, від 08.06.2016 по справі №910/10885/15.

Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги, що фактичні затрати позивача в сумі 36228,97 грн., відшкодовані відповідачем частково - в сумі 22487,47 грн., колегія суддів прийшла до висновку, що відповідач відповідно до ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України "Про страхування" та вимог Закону України Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" має сплатити позивачу невиплачену частину страхового відшкодування в розмірі 12741,50 грн.

Статтями 33, 34, 43 ГПК України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку, що місцевим господарським судом невірно застосовані норми матеріального права та ненадана належна оцінка доказам наявним в матеріалах справи.

Відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору за подачу позову покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене вище, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що місцевим господарським судом не повно та об'єктивно з'ясовано обставини справи, що мають значення для справи, в зв'язку з чим апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду міста Києва від 18.03.2016 по справі №910/26097/15 - частковому скасуванню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 49, 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" на рішення господарського суду міста Києва від 18.03.2016 по справі №910/26097/15 задовольнити.

2.Частково скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 18.03.2016 по справі №910/26097/15. Постановити нове рішення.

Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі

3.Стягнути з Публічного акціонерного товариства "ХДІ страхування" (місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Червоноармійська, буд. 102, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" (03038, м. Київ, вул. І.Федорова, буд. 32-А, ) 12741 (дванадцять тисяч сімсот сорок одна) грн. 50 коп. - основного боргу та 1218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 00 коп. - судового збору.

4.Стягнути з Публічного акціонерного товариства "ХДІ страхування" (місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Червоноармійська, буд. 102, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" (03038, м. Київ, вул. І.Федорова, буд. 32-А, ) 1339 (одна тисяча триста тридцять дев'ять) грн. 80 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

5.Видачу наказів доручити до Господарському суду міста Києва

6.Матеріали справи №910/26097/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Л.Г. Сітайло

Судді Н.Ф. Калатай

О.М. Баранець