РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.06.2016Справа №910/7071/16

За позовом Державного підприємства "Конструкторське бюро "Артилерійське озброєння"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний Дім "ТІКОН"

про стягнення 132 429,60 грн.

Суддя Якименко М.М.

Представники сторін:

від позивача: Гвоздиков А.О. - за довіреністю № 20 від 12.01.2016 року;

від відповідача: Ткачук С.В. - за довіреністю від 20.05.2016 року.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство "Конструкторське бюро "Артилерійське озброєння" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний Дім "ТІКОН" про стягнення 132 429,60 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання щодо повної оплати вартості отриманої продукції від позивача, згідно умов Договору №160/08-12 від 17.08.2012 року.

З цих підстав, позивач просив суд задовольнити позов, стягнувши з відповідача на свою користь 132 429,60 грн. - боргу (з яких: 10 800,00 грн. - боргу за поставлений товар, 113 400,00 грн. - відсотків за користування коштами, 540,00 грн. - пені, 7 689,60 грн. - інфляційних втрат), 2 028,02 грн. - судового збору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.04.2016 року порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 11.05.2016 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.05.2016 року відкладено розгляд справи на 18.05.2016 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.05.2016 року, в зв'язку з нез'явленням представника відповідача, відкладено розгляд справи на 01.06.2016 року.

30.05.2016 року через відділ діловодства Господарського суду м. Києва від представника відповідача надійшла заява про застосування строку позовної давності.

Представник позивача в судовому засіданні 01.06.2016 року позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, представник відповідача позовні вимоги не визнав та просив суд застосувати строк позовної давності.

Відповідно до статті 85 ГПК України в судовому засіданні 01.06.2016 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи в їх сукупності, та заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

17.08.2012 року між Державним підприємством "Конструкторське бюро "Артилерійське озброєння" (далі по тексту - продавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгівельний Дім "ТІКОН" (далі по тексту - покупець, відповідач) укладено Договір №160/08-12 (далі по тексту - Договір), за умовами якого (п. 1.1. та п. 1.2. Договору) Продавець зобов'язується передати Покупцеві у власність Продукцію, в номенклатурі та по цінам, що зазначені в Специфікації, які є невід'ємною частиною даного Договору (Додаток №1), а Покупець зобов'язується прийняти Продукцію і оплатити вартість Продукції.

Відповідно до п. 3.1. Договору, продукція має бути поставлена в 10 денний термін з дати отримання попередньої оплати на розрахунковий рахунок Продавця згідно п. 5.1. Договору.

Передача Продукції Покупцю здійснюється по накладній на складі Продавця в м. Київ, вул. Вадима Гетьмана, 6. Датою передачі вважається дата підписання Акту приймання-передачі (п. 3.2. Договору).

Згідно з п. 4.2. Договору, Вартість Продукції, що поставляється за даним Договором, складає 500 000,00 грн., крім того ПДВ -100 000,00 грн. Загальна вартість Продукції, що поставляється за даним Договором, складає 600 000,00 грн.

Відповідно до п. 5.1. Договору, покупець у 3 денний термін з дати підписання Договору здійснює авансовий платіж в розмірі 100% вартості Продукції, що складає 600 000,00 грн., в тому числі ПДВ - 100 000,00 грн.

20.08.2012 року між позивачем та відповідачем укладено Додаткову угоду №1 до Договору, згідно якої внесено зміни до п. 4.2. та 5.1. Договору.

Згідно з п. 4.2. Договору (в редакції Додаткової угоди №1 до Договору), вартість продукції, що поставляється за даним Договором, складає 509 000,00 ( п'ятсот дев'ять тисяч гривень 00 копійок), крім того ПДВ - 101 800,00 (сто одна тисяча вісімсот гривень 00 копійок). Загальна вартість Продукції, що поставляється за Договором, складає 610 800,00 (шістсот десять тисяч вісімсот гривень 00 копійок).

Відповідно до п. 5.1. Договору (в редакції Додаткової угоди №1 до Договору), Покупець у 3 денний термін з дати підписання Договору здійснює авансовий платіж в розмірі 100% вартості Продукції, що складає 610 800,00 (шістсот десять тисяч вісімсот гривень 00 копійок), в тому числі ПДВ - 101 800,00 (сто одна тисяча вісімсот гривень 00 копійок).

17.08.2012 року, на виконання умов Договору, відповідачем перераховано позивачу 600 000,00 грн.

На виконання умов Договору та Додаткової угоди №1 позивачем передано у власність відповідача, а відповідачем прийнято продукцію загальною вартість 610 800,00 грн., що підтверджується підписаними між сторонами актами приймання-передачі, а саме:

- №1 від 20.08.2012 року на суму 210 000,00 грн.;

- №2 від 21.08.2012 року на суму 390 000,00 грн.;

- №3 від 21.08.2012 року на суму 10 800,00 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання щодо повної оплати вартості отриманої продукції від позивача, в зв'язку з чим має заборгованість з її оплати в розмірі 10 800,00 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

30.06.2016 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва представник відповідача подав клопотання про застосування строку позовної давності.

Відповідно до статті 257 ЦК України позовна давність установлюється тривалістю в три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю (частина перша статті 258 ЦК України). Водночас законодавець не допускає зміни порядку обчислення позовної давності, встановленого імперативними нормами статей 253- 255 ЦК України.

Перебіг строку позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Згідно п. 5.1. Договору (з врахуванням змін, внесених Додатковою угодою №1) Покупець у триденний термін з дати підписання Договору, тобто не пізніше 20-го серпня 2012р., мав здійснити авансовий платіж в розмірі 100 % вартості продукції, що складає 610 800,00 грн. (в т.ч. ПДВ). Покупець здійснив оплату 17-го серпня 2012р. у розмірі 600 000,00 грн.

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

З врахуванням вищевикладеного та ч. 5 ст. 261 ЦК України, суд констатує, що перебіг позовної давності до вимог Продавця (Позивача) про стягнення 10 800,00 грн. починає відлік з 21-го серпня 2012р., останнім днем позовної давності є 21 серпня 2015 року (3-ьох річний термін строку позовної давності), а позивач звернувся з позовом до суду 15.04.2016 року, що є наслідком пропуску строку позовної давності.

Відповідно до норми ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Оскільки строк позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем, сплив (позивач згідно вимог ст. 257 ЦК України мав право звертатися до суд з вимогою про стягнення боргу до 21.08.2015 року включно), а судом не встановлено обставин, передбачених ч. 5 ст. 267 ЦК України та ст. 268 ЦК України або іншими законами, то за таких обставин у задоволенні позовних вимог про стягнення 10 800,00 боргу за поставлену продукцію слід відмовити.

Щодо позовних вимог про стягнення 113 400,00 грн. - відсотків за користування коштами, 540,00 грн. - пені, 7 689,60 грн. - інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Враховуючи те, що позовні вимоги про стягнення 113 400,00 грн. відсотків за користування коштами, 540,00 грн. пені, 7 689,60 грн. інфляційних втрат, є похідними (додатковими) вимогами до основної вимоги (про стягнення 10 800,00 боргу за поставлену продукцію), позовна давність до якої сплила, то в задоволенні зазначених позовних вимог слід відмовити на підставі ст. 266 Ц України.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження свої позовних вимог, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються судом на позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 32, 33, 49, 82 - 85 ГПК України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог - відмовити повністю.

2. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Якименко М.М.

Дата складання (підписання) повного тексту рішення: 30.06.2016 року.