ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

04 липня 2016 р. справа № 903/408/16

Господарський суд Волинської області у складі:

головуючого судді - Гарбара Ігоря Олексійовича

секретар судового засідання - Остапук Юлія Володимирівна

за участю представників сторін:

від позивача: Войтина А.М. (представник за дов. від 14.06.2016р.)

від відповідача:н/з

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку у приміщенні господарського суду Волинської області справу за позовом Луцької міської ради до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про повернення земельної ділянки.

В судовому засіданні 04.07.2016 р. у відповідності до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

ВСТАНОВИВ:

Луцька міська рада звернулось в суд з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про повернення земельної ділянки.

Позов мотивувала тим, що 04.12.2009р. між Луцькою міською радою та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 укладено договір оренди земельної ділянки, площею 191 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, що зареєстрований в книзі записів державної реєстрації договорів оренди 12.01.2010р. за №04, який станом на теперішній час втратив чинність.

Укладений між сторонами договір не встановлює строку повернення земельної ділянки.

Луцька міська рада листом від 17.03.2016 р. № 1.1-11/1706р повідомила відповідача про повернення земельної ділянки шляхом підписання акту прийому - передачі земельної ділянки.

Однак відповідач у визначений строк не повернув земельну ділянку у зв'язку із чим просить зобов'язати фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 повернути земельну ділянку Луцькій міській раді площею 0,0191 га, кадастровий номер НОМЕР_2 розташованою за адресою: АДРЕСА_1, по акту приймання - передачі, у стані придатному для подальшого використання.

Присутня в судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, поклавши при цьому на фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 обов'язок відшкодування Луцькій міській раді понесених нею у зв'язку з поданням позову до суду судових витрат.

Відповідач в судове засідання не з'явився, ухвала суду повернулась з відміткою пошти "За закінченням термін зберігання".

Відповідно до п.3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування ГПК України судами першої інстанції" за змістом ст. 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи по суті в судовому засіданні 04.07.2016р. за відсутності відповідача, запобігаючи одночасно безпідставному затягуванню розгляду спору та з огляду на встановлений ст. 69 ГПК України строк вирішення спору.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази в справі, суд приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 04.12.2009р. між Луцькою міською радою та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 укладено договір оренди земельної ділянки, площею 191 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9-11).

Відповідно до п.8 договору, останній укладено на 5 років. Після закінчення строку Договору Орендар має переважне право на поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його.

У відповідності до п.19 Договору передача земельної ділянки орендарю здійснюється у 15-денний строк після державної реєстрації цього договору за актом її приймання-передачі.

Згідно п.20 Договору, після припинення дії Договору Орендар повертає Орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому у порівнянні з тим, у якому він її одержав в оренду.

Відповідно до п.36 Договору, останній припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено.

Як визначено п.42 Договору, останній набуває чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

Згідно акту-передачі земельної ділянки (додаток №1 до Договору) слідує, що відповідач, 12.01.2010р. отримав в оренду земельну ділянку що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (а.с.15).

Рішенням Луцької міської ради від 02.02.2016р. відмовлено фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 в поновленні договору оренди землі на АДРЕСА_1 площею 0,01191 га, кадастровим номером НОМЕР_2 (а.с.16-17).

Листом від 17.03.2016 р. № 1.1-11/1706р Луцька міська рада просила відповідача повернути земельну ділянку шляхом підписання акту прийому-передачі земельної ділянки (а.с.19).

Зважаючи на те, що договір припинив свою дію 04.12.2014 р., відповідач вимоги позивача про повернення йому земельної ділянки не виконав, це стало причиною для звернення до суду.

За змістом ст.12 ЗК України розпорядження землями територіальної громади на території сіл, селищ, міст належить до повноважень сільських, селищних, міських рад та здійснюється відповідно до вимог цього Кодексу.

Відносини, пов'язані з орендою землі регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про оренду землі", законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі (стаття 2 Закону України "Про оренду землі").

Згідно ст. 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Відповідно до ст.1 ЗУ "Про оренду землі", оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

У відповідності до ст.13 Закону України "Про оренду землі", договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Як визначено ч.1 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Згідно ст.124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою ст.134 цього Кодексу. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою ст.134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому ст.123 цього Кодексу.

У відповідності до ст.125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації; право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації; приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.

Як було зазначено вище, згідно п.8 термін дії Договору оренди землі від 04.12.2009р. (який був підставою для користування спірною земельною ділянкою) закінчився 04.12.2014р.

Згідно ст. 31 ЗУ "Про оренду землі", договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Відповідно до ст. 34 Закону України "Про оренду землі", у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця; у разі невиконання орендарем обов'язку щодо умов повернення орендодавцеві земельної ділянки орендар зобов'язаний відшкодувати орендодавцю завдані збитки.

Позивачем на адресу відповідача був направлений лист "Про повернення земельної ділянки Луцькій міській раді" шляхом підписання акту прийому-передачі земельної ділянки (а.с.19), проте останній залишився без відповіді та виконання.

Згідно п."б" ч.3 ст.152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Вищий господарський суд України у п.2.3 постанови пленуму №6 від 17.05.2011р. "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" зауважив, що господарським судам слід враховувати, що способи захисту прав юридичних та фізичних осіб на земельні ділянки, визначені ст.152 ЗК України, положення якої у відповідних правовідносинах підлягають переважному застосуванню перед нормами ЦК України та ГК України.

Згідно п.2.17 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011р. №6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах що виникають із земельних відносин" у вирішенні спорів, пов'язаних з поновленням (пролонгацією) договорів оренди земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, судам слід враховувати положення ст.33 Закону України "Про оренду землі". Як вбачається зі змісту ч.3 ст.33 Закону України "Про оренду землі", нею не передбачено порядок автоматичного поновлення договору оренди земельної ділянки в разі відсутності заперечень з боку сторін, а лише визначено, що в цьому разі договір підлягає поновленню. Вказана норма не передбачає зміну відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування, яке є підставою для надання в оренду земельної ділянки, щодо встановлених в ньому строків оренди. Відтак, якщо за законом такий договір підлягає поновленню, то таке поновлення має здійснюватися за волевиявленням сторін. Таке волевиявлення має бути оформлене відповідно до п.34 ст.26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рішенням міської ради. За відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади або місцевого самоврядування, підстави для задоволення вимог позивача про зміну строку дії договору відсутні, а у випадку незгоди орендодавця щодо подовження договору оренди земельної ділянки орендар зобов'язаний звільнити займану земельну ділянку, привівши її у належний стан.

В силу ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При цьому вимоги, що пред'являються до доказів, визначені ст.34 ГПК України, відповідно до якої, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Беручи до уваги наявні в матеріалах справи документи, припинення дії договору та не повернення відповідачем спірної ділянки, господарський суд, оцінюючи подані сторонами докази за своїм переконанням, що ґрунтується на всебічному й об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов висновку про підставність та обґрунтованість пред'явленого позивачем до відповідача позову, вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити.

Беручи до уваги, що спір до суду було доведено з вини відповідача, витрати, пов'язані з поданням позовної заяви до суду та розглядом справи в суді (сплата судового збору), що поніс позивач, слід відшкодувати йому у відповідності до ст. 49 ГПК України за рахунок фізичної особи-підприємця ОСОБА_2.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 33, 34, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Зобов'язати фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) повернути земельну ділянку Луцькій міській раді (м. Луцьк, вул. Богдана Хмельницького, 19, ) площею 0,0191 га, кадастровий номер НОМЕР_2 розташованою за адресою: АДРЕСА_1, по акту приймання - передачі, у стані придатному для подальшого використання.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Луцької міської ради (43025, м. Луцьк, вул. Б. Хмельницького, 19, ) витрати по сплаті судового збору в розмірі 1378,00 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім гривень).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається через господарський суд Волинської області до Рівненського апеляційного господарського суду протягом 10 днів з моменту підписання повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено

05.07.2016

Суддя І. О. Гарбар