РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.06.2016Справа № 910/7757/16

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К.І., при секретарі судового засідання Мельник Ю.О., розглянувши матеріали справи

за позовною заявою Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Публічного акціонерного товариства "Київгаз"

про стягнення 53 351, 02 грн.

за участю представників:

від позивача:Букоємський Р.В. - представник за довіреністю № 14-138 від 13.05.2014 р.
від відповідача:не з'явився
ВСТАНОВИВ:

До господарського суду м. Києва звернулось Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - ПАТ "НАК "Нафтогаз України") з позовом до Публічного акціонерного товариства "Київгаз" (далі - ПАТ "Київгаз") про стягнення заборгованості в сумі 53 351, 02 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору купівлі-продажу природного газу № 13-328-ВТВ від 08.01.2013 р. в частині своєчасної оплати вартості поставленого газу, внаслідок чого відповідачу були нараховані пеня та 3 % річних.

У позові ПАТ "НАК "Нафтогаз України" просить суд стягнути з відповідача пеню в сумі 45 230,88 грн. та 3 % річних у сумі 8 120,14 грн., а всього - 53 351, 02 грн.

У судовому засіданні представник позивача підтримав та обґрунтував позовні вимоги, просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у минулих судових засіданнях проти позову заперечував, зазначав, що розрахунок штрафних санкцій позивачем виконаний невірно, також просив застосувати строк позовної давності до заявлених позовних вимог (пені та 3 % річних).

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 08.01.2013 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець) та Публічним акціонерним товариством "Київгаз" (покупець) був укладений договір купівлі-продажу природного газу № 13-328-ВТВ, відповідно до якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2013 році природний газ, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити газ на умовах цього договору (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 2.1 договору продавець передає покупцеві з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року газ обсягом до 15 565,600 тис. куб. м.

Згідно з п.п. 5.1, 5.3 договору ціна (граничний рівень ціни) на газ та послуги з його транспортування установлюються НКРЕ. У разі зміни НКРЕ ціни на газ та/або тарифів на його транспортування, розподіл і постачання є обов'язковими для сторін за цим договором з моменту введення їх в дію.

Загальна вартість цього договору на дату його укладення становить 565 923,90 грн. (п. 5.5 договору).

Відповідно до п. 6.1 договору оплата за природний газ здійснюється шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу на підставі акту приймання-передачі.

У подальшому додатковою угодою № 4 від 31.12.2013 р. п. 6.1 договору було викладено у наступній редакції - оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20 числа місяця поставки газу на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі газу.

Строк дії договору продовжувався сторонами до 31.12.2015 р., а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення (додаткова угода № 11 від 22.12.2014 р.).

У судовому засіданні встановлено, що позивач умови договору виконав у повному обсязі, за період з січня 2013 р. по грудень 2014 р. поставив відповідачу газ на загальну суму 14 969 382,81 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу за вказаний період та поясненнями представників сторін.

Разом з тим, відповідач свої зобов'язання за договором № 14/977/13/12-30 від 21.01.2013 р. виконав неналежним чином, оплатив надані послуги з порушенням строку, внаслідок чого позивачем була нарахована пеня у сумі 45 230,88 грн. за період з 20.02.2013 р. по 24.12.2014 р. за кожним актом приймання-передачі природного газу з січня 2013 р. по листопад 2014 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 665 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншими учасниками відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

У силу ст. 611 ЦК України та ст. 230 ГК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до п. 7.2 договору у разі невиконання покупцем пункту 6.1 умов цього договору, він у безспірному порядку повинен сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Ураховуючи зазначені приписи закону, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення пені заявлені правомірно.

Разом з цим, відповідачем подано заяву про застосування наслідків спливу позовної давності, зокрема, до вимог про стягнення штрафних санкцій за несвоєчасне виконання зобов'язання.

Статтею 258 Цивільного Кодексу України передбачено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Частиною 2 вказаної норми ЦК України встановлено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно зі ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Судом встановлено, що пунктом 9.2 договору строни погодили збільшений строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань та встановлення його тривалістю у 3 роки.

Згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності за зобов'язаннями з визначеним строком виконання починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Як вже було встановлено судом, позивачем до стягнення заявлена пеня за прострочення зобов'язання у період з січня 2013 р. по листопад 2014 р., строк виконання яких закінчується з 20.02.2013 р. по 20.12.2014 р. Отже, з 21.02.2013 р. розпочинається перебіг строку позовної давності, який спливає відповідно до п. 9.2 договору - з 21.02.2016 р. по 21.12.2016 р. При цьому, як вже зазначалось, з даним позовом до суду ПАТ "НАК "Нафтогаз України" звернулося 26.04.2016 року, тобто з порушенням строку позовної давності, встановленої договором.

Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що пеня, нарахована за період з 21.02.2013 р. по 26.04.2013 р. за прострочення оплати газу, поставленого з січня 2013 р. по березень 2013 р., задоволенню не підлягає, у зв'язку зі спливом позовної давності.

Стосовно іншої частини пені, нарахованої за період з 20.05.2013 р. по 24.12.2014 р. за несвоєчасну оплату поставленого газу з квітня 2013 р. по листопад 2014 р., суд зазначає, що до цієї частини позовних вимог строк позовної давності не застосовується, оскільки позивач звернувся з відповідними вимогами в межах 3-х річного строку позовної давності.

Перерахувавши заявлену позивачем суму пені за вказаний період з урахуванням подвійної облікової ставки Національного банку України та вимог ч. 6 ст. 232 ГК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача пеню в сумі 23 340,99 грн., тобто у меншій сумі, ніж вказано у розрахунку позивача, оскільки нарахування пені повинно здійснюватись на наступний день після строку, встановленого п. 6.1 договору щодо остаточного розрахунку за фактично переданий газ, тобто з 21 числа наступного за місяцем поставки газу. Також позивач невірно зарахував дні сплати відповідачем основного боргу у рахунок днів прострочення основного зобов'язання.

Доводи представника відповідача про наявність додаткової угоди № 3 від 08.01.2013 р. до договору поставки, якого змінено строк позовної давності, суд відхиляє, оскільки у матеріалах дана додаткова угода відсутня, а відповідачем суду її надано не було.

Крім того, позивач заявив вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних у сумі 8 120,14 грн., нарахованих за період з 20.02.2013 р. по 24.12.2014 р. за кожним актом приймання-передачі природного газу з січня 2013 р. по листопад 2014 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки.

Нормами ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зважаючи на вищенаведені норми законодавства, вимоги про стягнення 3 % річних є такими, що заявлені правомірно, однак і до них відповідач заявив клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності.

Як вже було встановлено судом, строк виконання основного зобов'язання за період з січня 2013 р. по листопад 2014 р. закінчується з 20.02.2013 р. по 20.12.2014 р. Отже з 21.02.2013 р. розпочинається перебіг строку позовної давності, який спливає відповідно до п. 9.2 договору - з 21.02.2016 р. по 21.12.2016 р. (за кожний місяць). При цьому, як вже зазначалось, з даним позовом до суду ПАТ "НАК "Нафтогаз України" звернулося 26.04.2016 року, тобто з порушенням строку позовної давності.

Таким чином, враховуючи ч. 4 ст. 267 ЦК України та день звернення позивача до суду, задоволенню підлягають 3 % річних, що нараховані за період з 20.02.2013 р. по 26.04.2013 р. за основним зобов'язанням за кожним актом приймання-передачі природного газу з квітня 2013 р. по листопад 2014 р.

Провівши перерахунок заявленої до стягнення суми 3 % за вказаний період, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3 % річних у сумі 4 092,78 грн., тобто у меншій сумі, ніж вказано у розрахунку позивача, оскільки нарахування 3 % річних повинно здійснюватись на наступний день після строку, встановленого п. 6.1 договору щодо остаточного розрахунку за фактично переданий газ, тобто з 21 числа наступного за місяцем поставки газу. Також позивач невірно зарахував дні сплати відповідачем основного боргу у рахунок днів прострочення основного зобов'язання.

Щодо іншої частині 3 % річних, які заявлені позивачем за період з 20.01.2013 р. по 26.04.2013 р., то в ній необхідно відмовити.

За таких обставин позовні вимоги ПАТ "НАК "Нафтогаз України" підлягають частковому задоволенню.

З приводу заяви відповідача про зменшення штрафних санкцій до 1 000,00 грн. на підставі ст. 83 ГПК України, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 3 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Згідно зі статтею 233 ГК України, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, або якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до п. 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Згідно зі ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

У даному випадку суд враховує, що порушення зобов'язання з боку відповідача не є виключенням чи випадком, а носить систематичний характер.

Також на думку суду, фінансове становище відповідача не спростовує факту допущеного ним прострочення в оплаті наданих послуг з поставки газу, за яке договором передбачена відповідальність у вигляді штрафних санкцій, при цьому несвоєчасне виконання умов договору відповідачем призвело до несприятливих наслідків також і для позивача.

Згідно з ч. 2 ст. 218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Посилання відповідача на прострочення оплати населенням та іншими контрагентами за спожитий газ, суд відхиляє, оскільки договір, на підставі якого у відповідача виникла заборгованість, та як наслідок нараховані штрафні санкції у вигляді пені, укладений саме з ПАТ "Київгаз", а не з третіми особами.

Також суд враховує, що сума пені за невчасний перерахунок грошових коштів позивачу не є значно чи надмірно великою, виходячи із загальної суми договору та часу прострочення належних до сплати сум.

З огляду на викладене, суд вважає, що відсутні правові підстави для зменшення визначеної суми пені на підставі ч. 1 ст. 233 ГК України, п. 3 ст. 83 ГПК України при встановленому та підтвердженому факті прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно зі статтею 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.cт. 32-34, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Публічного акціонерного товариства "Київгаз" про стягнення 53 351, 02 грн. задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Київгаз" (01103, м. Київ, вул. Кіквідзе, буд. 4 Б; ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) пені у сумі 23 340 (двадцять три тисячі триста сорок) грн. 99 коп., 3 % річних у сумі 4 092 (чотири тисячі дев'яносто дві) грн. 78 коп., 708 (сімсот вісім) грн. 59 коп. судового збору.

У решті позовних вимог - відмовити.

Рішення ухвалено в нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини в судовому засіданні 30 червня 2016 року.

Повний текст рішення підписаний 5 липня 2016 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня підписання повного тексту рішення.

Суддя Головіна К.І.