донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

21.06.2016 справа №905/622/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
за участю представників сторін від позивача від відповідача ОСОБА_4, за довіреністю; ОСОБА_5, за довіреністю;
розглянувши апеляційну скаргу Приватного підприємства "Вікторія-Транс Україна", с. Червона Слобода, Черкаська область
на рішення господарського судуДонецької області
від29.03.2016 р. (підписано 04.04.2016 р.)
у справі№ 905/622/16 (суддя Овсяннікова О.В.)
за позовомПриватного підприємства "Вікторія-Транс Україна", с. Червона Слобода, Черкаська область
до Публічного акціонерного товариства "Енергомашспецсталь", м. Краматорськ, Донецька область
простягнення 904 790,80 грн.
В С Т А Н О В И В:

У лютому 2016 року до господарського суду звернулось Приватне підприємство "Вікторія-Транс Україна", с. Червона Слобода, Черкаська область (Позивач) із позовом до Публічного акціонерного товариства "Енергомашспецсталь", м. Краматорськ, Донецька область (Відповідач) про стягнення 904 790,80 грн. з яких: 832 901,30 грн. інфляційних втрат за період з вересня 2012 року по грудень 2015 (включно), 71 889,50 грн. 3% річних за період з 12.09.2012р. по 01.02.2016р.

Рішенням господарського суду Донецької області від 29.03.2016 р. позовні вимоги задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача 3% річних у сумі 30 353,33 грн., інфляційних в сумі 449 615,67 грн. та витрати по сплаті судового збору у сумі 7 199,54 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Позивач, не погодившись з прийнятим рішенням, подав апеляційну скаргу в якій просить спірне рішення господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог скарги заявник посилається на те, що рішення судом першої інстанції винесено з порушенням норм матеріального і процесуального права України, а висновки, викладенні в рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи.

Зокрема, заявник апеляційної скарги посилається на те, що строк позовної даності щодо нарахованих позивачем 3% річних та інфляційних на момент предявлення позову не сплинув.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, надав пояснення, аналогійні викладеним в апеляційній скарзі.

Представник відповідача в судовому засіданні вважав рішення суду законним та обґрунтованим, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України здійснювалась фіксація судового засідання за допомогою технічних засобів.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного.

Рішенням господарського суду Донецької області від 21.03.2013 р. по справі № 5006/40/47/2012, яке набрало законної сили, встановлений факт укладення між сторонами Договору про надання транспортно-експедиційних послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом у міжнародному сполученні №РО-07- ВТУ від 13.10.2008р., за умовами п. 1.1 якого, відповідач доручив, а позивач прийняв на себе зобовязання за рахунок відповідача від свого імені виконати послуги по організації транспортно-експедиційного обслуговування вантажів по Україні, країнах СНД та країнам Європи.

В той же час, вказаним рішенням суду було стягнуто з відповідача по Договору про надання транспортно-експедиційних послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом у міжнародному сполученні №РО-07- ВТУ від 13.10.2008р. заборгованість в розмірі 1 038 062,00 грн., штраф в розмірі 38 280,00 грн., 3% річних в розмірі 21 464,14 грн. за період з 08.09.2011р. по 03.07.2012р. та 6 702,03 грн. інфляційних за період з жовтня 2011 року по травень 2012 року.

Рішенням господарського суду Донецької області у справі № 905/6589/13 від 14.11.2013р., набрало законної сили, було стягнуто 3% річних у сумі 37 072,08 грн. за період з 04.07.2012р. по 11.09.2013р., донарахованих на суму боргу за договором про надання транспортно-експедиційних послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом у міжнародному сполученні №РО-07- ВТУ від 13.10.2008р.

Зазначеними судовими рішеннями встановлені факти наявності у відповідача заборгованості в розмірі 1 038 062,00 грн. та неналежне виконання відповідачем умов Договору щодо своєчасної оплати за надані послуги.

Згідно до вимог ст. 35 ГПК України зазначені факти є встановленими та не вимагають окремого підтвердження.

Як вбачається з матеріалів справи, зобовязання щодо сплати на користь позивача грошових коштів, стягнутих рішенням господарського суду Донецької області від 21.03.2013р. по справі № 5006/40/47/2012 у вигляді суми 1 038 062,00 грн. основного боргу, відповідачем виконано не в повному обсязі, з порушенням визначених Договором строків.

Відповідачем 17.12.2015 р. було перераховано на розрахунковий рахунок позивача в рахунок погашення заборгованість за спірним Договором 727 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням, яке надано позивачем у суді апеляційної інстанції та долучено до матеріалів справи.

Згідно до статті 526 ЦК України, статті 193 ГК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Предметом позовних вимог у даній справі є стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних 71 889,50 грн. за період з 12.09.2013р. по 01.02.2016р. та збитків від інфляції в розмірі 832 901,30 грн. за період з вересня 2012 року по грудень 2015 року за неналежне виконання зобовязань за Договором про надання транспортно-експедиційних послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом у міжнародному сполученні №РО-07- ВТУ від 13.10.2008р.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобовязальних правовідносин сторін за Договором, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Виходячи із положень зазначеної норми, відповідальність за прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 ст. 261 Цивільного кодексу України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як встановлено судом першої інстанції, строк позовної давності переривався 19.07.2012р. та 17.09.2013р. у звязку зі зверненням позивача до господарського суду за захистом порушеного права.

Задовольняючи частково позовні вимоги щодо стягнення 3% річних та збитків від інфляції, суд першої інстанції визначив належними до стягнення 3% річних в розмірі 30 353,33 грн. за період з 09.01.2015р. по 01.02.2016р. та збитків від інфляції в розмірі 449 615,67 грн. за період з 09.01.2015р. по 16.12.2015 р. та вважав таким, що сплив трирічний строк позовної давності за попередні періоди, застосувавши цей строк за клопотанням відповідача.

Висновок суду першої інстанції щодо спливу позовної давності за вимогами про стягнення 3% річних за період з 12.09.2013 року по 09.01.2015 року та інфляційних з лютого 2013 року по січень 2015 року є помилковим та таким, що протирічить вищенаведеним вимогам закону.

Суд помилково ототожнює момент виникнення права на отримання 3% річних та інфляційних на підставі ст. 625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобовязання з моментом виникнення права на стягнення основного боргу за Договором.

Оскільки основний борг стягнуто за рішенням суду, строк позовної давності щодо цієї суми перервався моментом звернення до суду та з моменту набрання рішенням законної сили, примусове його виконання регулюють процесуальні строки, що передбачені нормами ГПК України та Закону України "Про виконавче провадження".

Щодо предмету спору в межах даної справи, який безпосередньо не охоплює суму основного боргу, але стосується періоду прострочення її оплати, то у звязку з тривалим характером порушеного права, трирічний строк позовної давності має відраховуватися: з моменту кожного дня прострочення за вимогами про стягнення 3% річних, а за вимогами про стягнення інфляційних втрат з останнього числа кожного повного місяця, за який такі втрати настали.

Оскільки позивач звернувся до суду 10.02.2016р. (згідно поштового штемпелю на конверті), а нарахування 3% річних ним було зроблено починаючи з 12.09.2013р. та інфляційних втрат з вересня 2012 року по грудень 2015 року, то в силу вимог ст. 257 ЦК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 3% річних в розмірі 71 889,50грн. за період з 12.09.2013р. по 01.02.2016р. як такі, які заявлені у межах трирічного строку позовної давності, а інфляційні втрати в розмірі 814 754,16 грн. за період з лютого 2013 року по грудень 2015 року (із врахуванням часткової оплати суми боргу).

Строк позовної давності щодо вимог про стягнення інфляційних втрат за період з вересня 2012 року по січень 2013 року судом першої інстанції застосовано вірно.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 104 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду Донецької області від 29.03.2016 року у справі 905/622/16 підлягає зміні в частині розміру стягнених з відповідача 3% річних з суми "30 353,33 грн." на суму "71 889,50 грн.", інфляційних втрат з суми "449 615,67 грн." на суму "814 754,16 грн.", а також в частині розподілу судових витрат.

В решті позовних вимог про стягнення інфляційних втрат слід відмовити.

В іншій частині рішення господарського суду є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати за подання позовної заяви та апеляційної скарги слід покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у звязку з чим за подання позовної заяви з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 13 299,65 грн., за подання апеляційної скарги 14 629,62 грн.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Вікторія-Транс Україна", с. Червона Слобода, Черкаська область задовольнити частково.

Рішення господарського суду Донецької області від 29.03.2016 року у справі 905/622/16 змінити в частині розміру стягнення з Публічного акціонерного товариства "Енергомашспецсталь", м. Краматорськ, Донецька область на користь Приватного підприємства "Вікторія-Транс Україна", с. Червона Слобода, Черкаська область, виклавши абзац 2 резолютивної частини рішення в наступній редакції:

"Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Енергомашспецсталь" (84306, Донецька область, місто Краматорськ, ) на користь Приватного підприємства "Вікторія-Транс Україна" (19604, Черкаська область, Черкаський район, с. Червона Слобода, вулиця Лозова, будинок № 8, ) 3% річних в сумі 71 889,50 грн., 814 754,16 грн. інфляційних втрат та витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 13 299,65 грн.".

В іншій частині рішення господарського суду Донецької області від 29.03.2016 року у справі 905/622/16 залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Енергомашспецсталь" (84306, Донецька область, місто Краматорськ, ) на користь Приватного підприємства "Вікторія-Транс Україна" (19604, Черкаська область, Черкаський район, с. Червона Слобода, вулиця Лозова, будинок № 8, ) витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги 14 629,62 грн.

Доручити господарському суду Донецької області видати відповідний наказ.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий О.В. Стойка

Судді О.О. Радіонова

ОСОБА_3

Надр. 5 прим.

1. позивачу

2. відповідачу

3. до справи

4. ДАГС

5. ГС