ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

14.06.2016 Справа № 905/1102/16 Господарський суд Донецької області у складі колегіїсуддів: головуючого судді ОгороднікД.М.,суддів Ніколаєвої Л.В., Шилової О.М., розглянувши матеріали

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Кадрове Агенство «ОСОБА_1 Сервіс»
до Товариства з обмеженою відповідальністю«ОСОБА_2 Гарант»
про стягнення 959140,64грн.
Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_3 представник за довіреністю;

від відповідача: не зявився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду Донецької області передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Кадрове Агенство «ОСОБА_1 Сервіс» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 Гарант» про стягнення 959140,64грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань за договором №100 від 22.04.2011 щодо здійснення своєчасної оплати вартості переданого майна.

Разом з позовною заявою позивачем подане клопотання, в якому він просить: відновити строк на подачу позову, вважати строк на звернення з позовом до суду не пропущений, або пропущений з поважної причини поновити його та прийняти позов до розгляду. Своє клопотання позивач обгрунтовує тим, що він 22.07.2011 вже звертався за захистом своїх прав та законних інтересів до господарського суду Донецької області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 Гарант» про стягнення 959140,64грн. заборгованості за договором №100 від 22.04.2011, внаслідок чого відкрито провадження у справі №29/143. Як зазначає позивач, 18.01.2012 ухвалою господарського суду Донецької області у справі №29/143 розгляд справи зупинений до розгляду справи №6/330пд. Проте більше судових засідань не відбувалося у звязку із початком проведення антитерористичної операції на території Донецької області.

Слід зазначити, що ніхто не може бути обмежений у праві на судовий захист своїх прав або охоронюваних законом інтересів та у праві подати позов до суду.

Окрім того, як вбачається з бази "діловодство спеціалізованого суду" ухвалою господарського суду Донецької області від 05.08.2011 порушено провадженя по справі №29/143 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кадрове Агенство «ОСОБА_1 Сервіс» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 Гарант» про стягнення 959140,64грн. Ухвалою господарського суду Донецької області від 24.06.2014 зупинено провадження у справі №29/143 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 Сервіс» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 Гарант» про стягнення заборгованості у розмірі 959140,64 грн. до розгляду повязаної з нею справи №6/330пд за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кадрове агентство «ОСОБА_1 персонал сервіс» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 Гарант» про визнання правочину недійсним. Зі змісту ухвали суду вбачається, що висновки щодо визнання правочину, оформленого ТОВ ОСОБА_2 Гарант шляхом направлення заяви №576 від 07.11.2011, по односторонньому припиненню грошових зобовязань перед ТОВ «Кадрове агентство «ОСОБА_1 Сервіс» по договорам купівлі-продажу майна №100 від 22.04.2011, №123 від 07.07.2011 та №123/2 від 08.07.2011 на загальну суму 1279743грн. 45коп., встановлені у справі №6/330пд є обставиною, яка може суттєво вплинути на оцінку доказів в розглядуваній справі та матиме значення для її правильного вирішення.

В подальшому, у зв"язку з проведенням антитерористичної операції на території Донецької області відповідно до Указу Президента України від 14.04.2014 №405/2014 «Про невідкладні заходи щодо подолання територіальної загрози і збереження територіальної цілісності України» та фактичним проведенням бойових дій в зоні АТО господарський суд Донецької області зупинив свою діяльність у м.Донецьку і лише 27.04.2015 відновив свою роботу на території м.Харкова на підставі розпорядження голови Вищого господарського суду України від 24.04.2015 №21-р.

Станом на час призупинення роботи господарського суду Донецької області справа №29/143 судом по суті не була розглянута. Станом на даний час, матеріали справи № 29/143втрачено. У звязку з тим, що справа № 29/143 не підлягає відновленню, оскільки її розгляд не було закінчено, Товариство з обмеженою відповідальністю «Кадрове агентство «ОСОБА_1 персонал сервіс» звернувся до господарського суду Донецької області з новим позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 Гарант» 959140,64грн.

До вказаної позовної заяви позивачем додано докази сплати державного мита (платіжне доручення №8085 від 30.06.2011), яке подавалось для розгляду первісно поданої позовної заяви.

За таких обставин, судом приймається вказане платіжне доручення як належний доказ сплати державного мита та повторна оплата судового збору не передбачається.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 14.03.2016 порушено провадження та призначено справу №905/1102/16 до розгляду.

Ухвалами господарського суду Донецької області від 23.03.2016 та 06.04.2016 розгляд справи №905/1102/2016 у судових засіданнях 29.03.2016 та 12.04.2016 призначено до проведення у режимі відеоконференсзвязку.

12.04.2016 та 26.04.2016 у судових засіданнях на підставі ст.77 Господарського процесуального кодексу України оголошувалася перерва.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 26.04.2016 на підставі ст.69 Господарського процесуального кодексу України розгляд справ продовжено до 27.05.2016.

У звязку з тим, що справа №905/1102/16 відноситься до категорії складних та на підставі ст. 4-6 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи 17.05.2016 відкладено до формування колегіального складу суду.

Розпорядженням керівника апарату господарського суду Донецької області №01-02/476 від 18.05.2016 відповідно до п. 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду та Засад використання автоматизованої системи документообігу суду в господарському суді Донецької області призначено повторний автоматичний розподіл справи №905/1102/16.

За результатами повторного автоматичного розподілу справ від 18.05.2016, справу №905/1102/16 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді ОгороднікД.М., суддів Ніколаєвої Л.В., Паляниці Ю.О.

У звязку з перебуванням судді Паляниці Ю.О. на лікарняному розпорядженням керівника апарату господарського суду Донецької області №01-02/566 від 13.06.2016 відповідно до п. 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду та Засад використання автоматизованої системи документообігу суду в господарському суді Донецької області призначено повторний автоматичний розподіл справи №905/1102/16.

За результатами повторного автоматичного розподілу справ від 13.06.2016, справу №905/1102/16 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Огороднік Д.М., суддів Ніколаєвої Л.В., Шилової О.М.

Представник позивача 14.06.2016 у судове засідання зявився та підтримав свою правову позицію, викладену у позовній заяві у повному обсягу.

Окрім того, Товариством з обмеженою відповідальністю «Кадрове Агенство «ОСОБА_1 Сервіс» 10.05.2016 заявлене клопотання про заміну сторони її правонаступником. Вказане клопотання позивач обгрунтовує тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Кадрове Агенство «ОСОБА_1 Сервіс» уклало договір про відступлення права вимоги від 29.04.2016, відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Наір Сервіс» набуло статус кредитора на право вимоги від Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 Гарант» заборгованості за договором купівлі-продажу №100 від 22.04.2011 на суму 959140,64грн. у справі №905/1102/16 та штрафних санкцій за несвоєчасне виконання останнім своїх зобовязань перед позивачем.

Відповідач заперечив проти чинності даного договору посилаючись на невідповідність підпису директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Кадрове Агенство «ОСОБА_1 Сервіс», якій міститься на договорі від 29.04.2016. Разом з тим жодних клопотань з у звязку з цим не заявив.

В судовому засіданні оглянутий оригінал договору від 29.04.2016. Розгляд клопотання про заміну сторони неодноразово відкладався з метою встановлення дійсних правовідносин між сторонами. В судовому засіданні 14.06.2016 судом відмовлено у задоволенні клопотання про заміну сторони стягувача правонаступником з підстав встановлених під час дослідження наявних в матеріалах справи доказів.

Відповідач заперечує проти задоволення позову з огляду на наступне. Невиконання відповідачем у строк до 16.06.2011 зобовязань за договором від 22.04.2011 №100 виникло внаслідок невиконання позивачем зобовязання перерахувати компенсацію відпустки, виплаченої звільненим працівникам за період їх роботи у позивача. Наявність такого зобовязання підтверджено висновками судів у справі № 24/104-908/3946/14. Незважаючи на наявність судового рішення, позивач і до цього часу не виконав це зобовязання. Після звернення позивача до суду з позовом про стягнення заборгованості по договору №100, керівництво відповідача прийняло рішення про зарахування зустрічних однорідних вимог у тому числі щодо заборгованості по договору №100. Таким чином, суму зобовязання позивача перед відповідачем щодо перерахунку коштів невикористаних відпусток переведених працівників було зменшено у тому числі і на суму заборгованості по договору №100. Чинність правочину про зарахування зустрічних однорідних вимог підтверджено судовим рішенням по справі № 6/330 пд. Проте, позивач ухиляється від проведення заліку зустрічних однорідних вимог. Окрім того, відповідач посилається, на те, що на виконання умов договору №100, позивач в супереч домовленостей передав відповідачу спецодяг бувший у користуванні замість нового та без належних документів.

Позивач у судовому засіданні 14.06.2016 надав заперечення проти намагання відповідача провести залік зустрічних однорідних вимог №286 від 25.05.2016 у звязку з тим, що відповідно до повідомлення відповідача від 25.05.2016 останній провів зарахування зустрічних однорідних вимог щодо сплати 315452,27грн. належних до сплати на підставі наказу господарського суду Донецької області від 28.09.2015 №13/169 та суми боргу відповідно до договору №100 від 22.04.2011, проте останнє не можливо, оскільки відносно договору №100 від 22.04.2011 ТОВ «Кадрове агентство «ОСОБА_1 Сервіс» набуло статусу кредитора на право вимоги від ТОВ «ОСОБА_2 Гарант» заборгованості за договором №100 від 22.04.2011. Отже, з 29.04.2016 ТОВ «ОСОБА_2 Гарант» має заборгованість за договором №100 від 22.04.2011 перед ТОВ «Наір Сервіс».

Відповідачем подано клопотання про призначення судової експертизи. На вирішення експерту, відповідач пропонує поставити наступне питання: визначити рівень цін на засоби індивідуального захисту, згідно зазначеному у додатку №1 договору купівлі продажу №100 переліку, виходячи зі звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, які були у використанні на момент укладення договору 22.04.2011 у м. Маріуполі.

Клопотання мотивоване тим, що законодавством передбачений особливий порядок реалізації спецодягу субєктами господарювання за наявності позитивних висновків державної санітарно-епідеміологічної експертизи, сертифікатів відповідності та свідоцтва про визнання відповідності.

Позивач заперечує проти призначення судової експертизи.

Розглянувши клопотання відповідача про призначення експертизи, господарський суд Донецької області встановив наступне.

Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Як передбачено ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ч.1 ст.41 Господарського процесуального кодексу України, для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про судову експертизу" судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування (пункт 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.12 № 4 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи").

При цьому, в силу ст. 41 Господарського процесуального кодексу України господарський суд сам визначає, чи є у нього необхідність у спеціальних знаннях і, відповідно, призначення для цього експертизи, чи такої необхідності немає, і суд може вирішити спір на підставі інших доказів, поданих у справі. Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.

Дослідивши зміст позову, договору №100, акту приймання передачі до договору №100, обставин справи, вислухавши представників сторін, суд відмовляє у задоволенні клопотання про призначення судової експертизи у звязку з його необґрунтованістю, недоведеністю та відсутністю необхідності у встановленні обставин, на які посилається відповідач.

14.06.2016, через канцелярію суду, від відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи разом з повідомленням про зарахування зустрічних однорідних вимог. Судом відмовлено у задоволенні клопотання ТОВ «ОСОБА_2 Гарант» про відкладення розгляду справи.

Також 14.06.2016, через канцелярію суду, від Товариства з обмеженою відповідальністю «Наір Сервіс» надійшло клопотання про проведення судового засідання без участі останнього. Проте вказане товариство не є учасником судового процесу, тому таке клопотання залишено без уваги.

Представники позивача та відповідача клопотань щодо фіксації судового процесу не заявляли, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуваннямзасобівтехнічноїфіксації судового процесу у відповідності до статті 81-1 Господарськогопроцесуального кодексу України.

Розглянувши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, заслухавши їх пояснення, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд

В С Т А Н О В И В:

22 квітня 2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кадрове агентство «ОСОБА_1 Сервіс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕЙЧ АР ГАРАНТ» підписаний договір №100 купівлі-продажу (далі договір), згідно з умовами якого позивач (продавець) зобов'язується передати у власність покупця належне йому на праві власності майно належної якості й кількості згідно додатка №1 до даного договору (майно), а покупець зобов'язується в порядку й на умовах даного договору прийняти майно й оплатити його повну вартість, визначену додатком №1 до даного договору.

Відповідно до п.2.1 договору договірна ціна відчужуваного майна визначена сторонами у розмірі, зазначеному в додатку №1 до договору, яка становить 959140,64грн.

Оплата вартості майна згідно п.2.2 договору провадиться покупцем протягом 30 банківських днів з моменту приймання товару в повному обсязі й підписання сторонами акту прийому-передачі майна, шляхом перерахування грошових коштів у розмірі, зазначеному в додатку №1 до договору, на поточний рахунок продавця.

Відповідно п.2.3 договору продавець зобов'язується передати, а покупець прийняти майно не пізніше 04.05.2011.

Передача майна покупцеві згідно п.2.4 договору оформляється актом прийому-передачі майна.

Договір №100 від 22.04.2011 підписаний керівниками та скріплений печатками підприємств.

Позивачем до матеріалів справи наданий додаток №1 до договору, в якому визначена кількість, номенклатура, вартість майна, загальна його сума складає 959140,64 грн.

Оцінивши договір, з якого виникли права та обовязки сторін, суд дійшов висновку, що підписаний між сторонами правочин за своїм змістом та правовою природою є договором купівлі-продажу, який підпадає під правове регулювання норм §1 глави 54 Цивільного кодексу України.

Статтею 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як вбачається зі змісту договору, сторонами погоджено всі істотні умови вищевказаного договору, відсутні докази його розірвання або визнання у встановленому порядку недійсним. З наведеного суд робить висновок, що вищевказаний договір є обовязковим для виконання сторонами.

04 травня 2011 року між позивачем та відповідачем підписаний акт приймання передачі товаро-матеріальних цінностей до договору купівлі-продажу №100 від 22.04.2011 року, відповідно до якого позивач, в особі директора передав, а відповідач, в особі директора прийняв матеріальні цінності на загальну суму 959140,64 грн.

Вказаний акт підписаний та скріплений печатками підприємств без жодних зауважень, застережень тощо.

Відповідно до ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 663 Цивільного кодексу України вказано, що продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Саттею 666 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання. Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Під час розгляду справи судом, відповідач заперечує проти належного виконання позивачем своїх зобовязань по договору №100 в частині передачі відповідачу належної якості товару та посилається на те, що позивач передав відповідачу товар, а саме спеціальний одяг бувший у використанні замість нового як це передбачено договором. У звязку з такими доводами, відповідач заявив клопотання про призначення судової експертизи для визначення рівня цін на засоби індивідуального захисту виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, які були у використанні на момент укладання договору у м. Маріуполі. Судом відмовлено у задоволенні клопотання, оскільки в матеріалах справи відсутні жодні належні та допустимі докази, які б свідчили про передачу позивачем відповідачу товару не належної якості або замість нового такого, що був у використанні. Навпаки, товар прийнятий відповідачем по акту приймання передачі 04.05.2011 року без жодних зауважень, протягом 5 років з моменту його прийняття відповідач жодного разу не звертався до позивача з будь-якою вимогою про поставку товару належної якості, про зменшення ціни на товар, про заміну товару тощо, хоча спір щодо стягнення заборгованості по договору №100 був предметом розгляду у суді ще з 2011 року по справі №29/143, провадження по якій було зупинено до вирішення повязаної з нею справи № 6/330 пд. Товар, який переданий по акту приймання-передачі повністю відповідає за ціною, кількістю, назвою тому товару який був погоджений сторонами у додатку №1 до договору №100. Окрім того, відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що товаро-матеріальні цінності, які були предметом договору №100 на даний час існують у тому ж вигляді, які позивач передав відповідачу за актом приймання-передачі у травні 2014 року та були вживані, а знаходились весь цей час на зберіганні. До того ж, передані позивачем відповідачу товари не є речами індивідуально визначеними, вимоги до товару між сторонами погоджені загальні, як то ботінки жіночі, костюм із кіслотної тканини, тобто товар не ідентифікований спеціальним маркуванням, що унеможливлює факт перевірки переданого товару за договором №100.

Розглядаючи доводи відповідача про відсутність сертифікатів якості, висновків санітарно-епідеміологічної експертизи та інших документів супроводжуючих товар, то суд зазначає, що наявність таких документів сторонами не погоджена в умовах договору, відповідач жодного разу не вимагав від позивача надати їх, товар прийнятий відповідачем без зауважень. Посилання відповідача на положення наказу від 24.03.2008 №53, як на доказ порушення позивачем умов договору, судом не приймається, оскільки вказані відповідачем порушення можуть свідчати не про порушення продавцем умов договору купівлі продажу, а про порушення покупцем (відповідачем) правил охорони праці на своєму підприємстві.

Позивачем до матеріалів справи надані оригінали договору №100 та акту приймання- передачі товару по договору №100.

Враховуючи вищевикладене, матеріали справи свідчать про те, що позивач як продавець виконав свій обовязок позивача у відповідності до норм статті 664 Цивільного кодексу України.

Фактичне отримання відповідачем товару підтверджується підписом директора ТОВ ОСОБА_2 Гарант ОСОБА_4 на акті прийому-передачі майна.

Згідно ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають зокрема з договору або іншого правочину.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання -відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом.

Згідно приписів ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено судом, відповідно до п.2.2 договору майно мало бути повністю оплачене не пізніше 17.06.2011.

Проте відповідач кошти на рахунок позивача у розмірі 959140,64 грн. не перерахував.

Однак відповідач вказує на відсутність заборгованості перед позивачем по договору №100 у звязку із зарахуванням зустрічних однорідних вимог по заяві від 07.11.2011 №576.

Позивач не погоджується з позицією відповідача про припинення грошових зобовязань відповідача шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог на підставі заяви №576 посилаючись на те, що фактично зарахування грошових вимог так і не відболось, і розмір заборгованості позивача перед відповідачем не зменшився.

З огляду на такі обставини, для правильного вирішення даного спору необхідним є встановлення наявності або відсутності правовідносин між позивачем та відповідачем щодо зарахування зустрічних однорідних вимог на підставі заяви №576 від 07.11.2011.

Із заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог від 07.11.2011 № 576 вбачається, що відповідач - ТОВ «ОСОБА_2 Гарант» як покупець має грошові зобов'язання по оплаті придбаного майна по укладеним між позивачем та відповідачем договорам купівлі-продажу майна від 22.04.2011 № 100, від 07.07.2011 № 123 та від 08.07.2011 № 123/2, на загальну суму 1279743,45 грн., а саме: 959140,64 грн. з ПДВ по договору від 22.04.2011 №100; 315452,27 грн. по договору від 07.07.2011 № 123 та 5150,54 грн. по договору від 08.07.2011 р. № 123/2.

В свою чергу, позивач - ТОВ «Кадрове агентство «ОСОБА_1 персонал сервіс», має грошове зобов'язання щодо сплати відповідачеві - ТОВ «ОСОБА_2 Гарант» компенсацій за невикористані відпустки працівників, переведених на роботу до ТОВ "ОСОБА_2 Гарант".

Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 Гарант» в заяві про зарахування зустрічних однорідних вимог від 07.11.2011 № 576, посилаючись на ст. 601 Цивільного кодексу України та ст. 203 Господарського кодексу України, заявив про припинення грошових зобов'язань ТОВ «ОСОБА_2 Гарант» перед ТОВ «Кадрове агентство «ОСОБА_1 персонал сервіс» по договорам купівлі-продажу майна від 22.04.2011 № 100, від 07.07.2011 № 123 та від 08.07.2011 № 123/2 на загальну суму 1279743,45 грн. та зменшення на вказану суму (1279743,45 грн.) грошового зобов'язання ТОВ «Кадрове агентство «ОСОБА_1 персонал сервіс» перед ТОВ «ОСОБА_2 Гарант» щодо сплати компенсацій за невикористані відпустки працівників, переведених на роботу до ТОВ «ОСОБА_2 Гарант», шляхом зарахування зустрічних однорідних грошових вимог, строк виконання яких настав.

Як вбачається зі змісту постанови Вищого господарського суду України від 22.04.2015 у справі №6/330 пд (остаточне рішення по справі на даний час, слід зазначити, що справа неодноразово розглядалась Вищим господарським судом України) у грудні 2011 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 Сервіс» звернулося до господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 Гарант» про визнання недійсним правочину про припинення зобов'язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог. Рішенням господарського суду Донецької області від 24.06.2014 року позов задоволено з мотивів невідповідності правочину закону. Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 05.02.2015 рішення скасовано і в позові відмовлено з мотивів безпідставності вимог.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 Сервіс" зверулось з касаційною скаргою на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 05.02.2015.

Колегія суддів Вищого господарського суду України залишила без змін постнову Харківського апеляційного господарського суду від 05.02.2015, а касаційну скаргу без задоволення з наступних підстав.

Господарськими судами встановлено, що відповідач направив позивачеві заяву від 7 листопада 2011 року № 576 про зарахування зустрічних однорідних вимог, обґрунтувавши припинення зобов'язання обов'язком сплатити позивачеві вартість придбаного майна на загальну суму 1 279 743 грн 45 коп. за договорами від 22 квітня 2011 року № 100, від 7 липня 2011 року № 123 та від 8 липня 2011 року № 123/2 та обов'язку позивача погасити борг у розмірі 4 907 561 грн 39 коп.- компенсації за не використані щорічні відпустки працівниками, які були переведені на роботу з товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 Сервіс» до товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 Гарант».

Позивач заперечує проти припинення зобов'язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог і вважає, що вчинений відповідачем односторонній правочин не відповідає вимогам статті 203 Господарського кодексу України та статті 601 Цивільного кодексу України, оскільки вимоги сторін не є однорідними; правочин вчинено у результаті зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною; спори між сторонами щодо розрахунків за договорами купівлі-продажу майна на загальну суму 1 279 743 грн 45 коп. і про стягнення 4 907 561 грн 39 коп. вирішуються в господарських судах.

Задовольняючи позов, господарський суд виходив з того, що вимоги відповідача щодо стягнення 1 279 743 грн 45 коп. не є безспірними, а проведення одностороннього припинення зобов'язань за договорами купівлі-продажу майна є передчасним.

Апеляційний господарський суд з таким висновком правомірно не погодився.За правилами статті 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках встановлених договором або законом. Відповідно до статті 601 Цивільного кодексу України та статті 203 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 23.12.2014 у справі №24/104-908/3946/14, яке набрало законної сили, присуджено до стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Кадрове агенство «ОСОБА_1 Сервіс» на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_2 Гарант" 2 669 847 грн 85 коп. За змістом частини третьої статті 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Строк виконання зобов'язань за договорами купівлі-продажу майна від 22 квітня 2011 року № 100, від 7 липня 2011 року № 123, від 8 липня 2011 року № 123/2 настав і доказів про відсутність обов'язку Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 Гарант» сплатити товариству з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 Сервіс» вартість придбаного майна у заявленому до зарахування розмірі відсутні.

Апеляційний господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність посилання позивача на неоднорідність зобов'язань сторін, оскільки зобов'язання відповідача за договорами купівлі-продажу майна сплатити його вартість і зобов'язання позивача перерахувати суми компенсацій за невикористані відпустки при звільнені працівників в порядку переведення є грошовими, а отже однорідними.

Як вбачається з тексту постанови Харськівського апеляційного господарського суду від 05.02.2015 по справі №6/330 пд, колегією суддів встановлено наступне:

Відповідно до Реєстру сум компенсації відпусток робітникам ТОВ "Кадрове агентство "ОСОБА_1 Сервіс", що повинні бути перераховані ТОВ "ОСОБА_2 Гарант" та Реєстрів для перерахування грошових коштів за невикористані планові відпустки працівників ТОВ "Кадрове агентство "ОСОБА_1 Сервіс" загальна сума коштів, що підлягає перерахуванню на рахунок ТОВ "ОСОБА_2 Гарант", станом на 13.05.2011 становить 5836566,13 грн.

Відповідач, не отримавши у строк до 08.06.2011 гарантованих позивачем сум компенсації, належної переведеним працівникам, направив на адресу позивача заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог від 07.11.2011 № 576.

Сума грошової компенсації невикористаних днів щорічної відпустки, що підлягають виплаті працівникам ТОВ «Кадрове агентство «ОСОБА_1 персонал сервіс», визначена в процесі проведення судово-економічної експертизи (висновок № 143/26 від 04.08.2014 по справі Господарського суду Донецької області № 24/104), підтверджена документально та складає 4485299,10 грн. без врахування сум податку з доходів фізичних осіб та єдиного соціального внеску.

Позивач, не погоджуючись з проведенням зарахування зустрічних однорідних вимог, звернувся до Господарського суду Донецької області з вимогою про визнання недійсним правочину, оформленого відповідачем шляхом направлення позивачу заяви від 07.11.2011 №576 про одностороннє припинення грошових зобов'язань перед ТОВ «Кадрове агентство «ОСОБА_1 Сервіс» по договорам купівлі-продажу майна від 22.04.2011 № 100, від 07.07.2011 № 123 та від 08.07.2011 № 123/2, на загальну суму 1279743,45 грн., яку задоволено рішенням Господарського суду Донецької області від 24.06.2014 у справі № 6/330пд.

Харськівський апеляційний господарський суд встановив, що сума необхідних компенсаційних виплат позивача на користь відповідача в розмірі 1279743,45 грн., на яку відбулось зарахування зустрічних однорідних вимог за заявою № 576 від 07.11.2011 підтверджена матеріалами справи.

Постановою Вищого Господарського Суду України від 04.09.2012 у справі №500629/25пд/2012 залишена без змін постанова Донецького апеляційного господарського суду від 03.07.2012, якою відмовлено в задоволенні вимог позивача - ТОВ «Кадрове агентство «ОСОБА_1 Сервіс» про визнання недійсним правочину шляхом видачі позивачем - ТОВ «Кадрове агентство «ОСОБА_1 Сервіс» на адресу відповідача - ТОВ «ОСОБА_2 Гарант» гарантійних листів № 1306/1 від 13.04.2011 та № 1403 від 13.05.2011 на перерахування сум компенсацій.

За таких обставин, станом на момент розгляду справи №905/1102/16 постанова Харськівського апеляційного господарського суду від 05.02.2015 по справі №6/330 пд набрала законної сили та є чинною.

Згідно з ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Враховуючи вищевикладене, обставини викладені в заяві №576 від 07.11.2011, а саме зарахування зустрічних однорідних вимог між позивачем та відповідачем за наступними вимогами: обовязок відповідача оплатити позивачу вартість майна по договору №100 від 22.04.2011 у розмірі 959140,64 грн. та обов'язку позивача погасити борг у розмірі 2 669 847 грн 85 коп. (розмір визначений у рішенні суду по справі №24/104-908/3946/14) - компенсації за не використані щорічні відпустки працівниками, які були переведені на роботу з Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 Сервіс» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 Гарант», не доказується знову при вирішенні цієї справи, оскільки вказані обставини встановлені при вирішенні спору по справі №6/330 пд.

Отже, станом на момент вирішення справи №905/1102/16, правочин викладений в заяві №576 від 07.11.2011 є чинним. Сторонами не надано доказів розірвання правочину №576 від 07.11.2011 в добровільному порядку або внесення змін до правочину про зарахування зустрічних однорідних вимог.

Разом з тим, суд враховує, що в матеріалах справи відсутні докази фактичного здійснення зарахування грошових вимог. А ні позивачем а ні відповідачем не надано доказів на підтвердження здійснення такого зарахування.

Окрім того, дослідивши рішення господарського суду Запорізької області від 23.12.2014 у справі №24/104-908/3946/14, залишене без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 07.12.2015 та постановою Вищого господарського суду України від 12.04.2016, яким присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кадрове агенство «ОСОБА_1 Сервіс» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_2 Гарант" 2 669 847 грн 85 коп. за не використані щорічні відпустки працівниками, які були переведені на роботу з Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 Сервіс» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 Гарант», судом встановлено наступне. Під час розгляду цієї справи жодна із сторін не посилалась на заяву №576 про зарахування зустрічних однорідних вимог і тому судом вказана заява не була врахована під час вирішення справи №24/104-908/3946/14 та відповідно не стала підставою для зменшення суми заборгованості позивача перед відповідачем.

Проте, станом на момент вирішення цієї справи, заборгованість позивача перед відповідачем по справі №24/104-908/3946/14 не погашена, наказ суду перебуває на примусовому виконані. Дії сторін про не зарахування зустрічних однорідних вимог свідчать про невиконання рішень суду самими ж сторонами.

За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що відсутність проведення фактичного зарахування зустрічних однорідних вимог у бухгалтерському обліку не є підставою вважати, що правочин викладений у заяві №576 від 07.11.2011 про зарахування зустрічних однорідних вимог не підлягає врахуванню під час вирішення спору про стягнення заборгованості відповідача перед позивачем до договору купівлі-продажу №100. Навпаки чинність правочину №576 підтверджена судовоими рішеннями.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно ст.601 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

З аналізу ст. 601 Цивільного кодексу України та ст. 203 Господарського кодексу України вбачається, що припинення зобов'язання зарахуванням зустрічної вимоги є односторонньою угодою, яка оформляється заявою однієї з сторін.

Особливість припинення зобов'язання зарахуванням зустрічної вимоги полягає в тому, що воно може припинити одразу два зустрічних зобов'язання.

Можливість заліку за заявою однієї зі сторін означає неприпустимість заперечування зарахування за мотивом незгоди іншої сторони.

При цьому зарахування можливе лише при наявності таких умов: - зустрічність вимог: сторони одночасно беруть участь у двох зобов'язаннях і при цьому кредитор за одним зобов'язанням є боржником в іншому зобов'язанні; - однорідність, яка виявляється у природі зобов'язань; - дозрілість вимог: необхідно щоб строк виконання зобов'язань або вже настав, або був визначений моментом запитання, або щоб термін не був зазначений взагалі - ясність вимог.

Зустрічний характер зобов'язання полягає у тому, що сторони відповідного зобов'язання є одночасно і боржниками і кредиторами зобов'язання, що підлягає зарахуванню.

Враховуючи вищевикладене, грошові зобовязання відповідача у розмірі 959140,64 грн. по договору №100 від 22.04.2011 є припиненими зарахуванням зустрічних однорідних вимог по заяві №576 від 07.11.2011.

Судом не приймається до уваги надане відповідачем до матеріалів справи повідомлення про зарахування зустрічних однорідних вимог від 25.05.2016 №286, а саме: вимог ТОВ «ОСОБА_2 Гарант» до ТОВ «Кадрове агентство «ОСОБА_1 Сервіс» щодо сплати 315452,27грн., належних ТОВ «ОСОБА_2 Гарант»на підставі ухвали господарського суду Донецької області від 28.09.2015 у справі №13/169, наказу господарського суду Донецької області від 28.09.2015 у справі №13/169 та відповідно до постанови Орджонікідзевського ВДВС Маріупольського міського управління юстиції від 22.10.2015; вимог ТОВ «Кадрове агентство «ОСОБА_1 Сервіс» до ТОВ «ОСОБА_2 Гарант» щодо сплати 315452,27грн., належних ТОВ «Кадрове агентство «ОСОБА_1 Сервіс» на підставі договору №100 від 22.04.2011, оскільки зобовязання по договору №100 є припиненими на підставі заяви №576.

Окрім того, не тягне за собою жодних правових наслідків договір від 29.04.2016, за умовами якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Кадрове агентство «ОСОБА_1 Сервіс» відступило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Наір Сервіс» права вимоги по договору №100 від 22.04.2011 з наступних підстав.

Відповідно до статей 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою, у тому числі внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). При цьому до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, законодавець передбачив право відступлення тільки дійсної вимоги, яка існувала на момент переходу цих прав.

Згідно зі статтею 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Оскільки на момент укладення договору про заміну кредитора у зобов'язанні від 29.04.2016, заборгованість відповідача була погашена у повному обсязі, що підтверджується постанововю Харківського апеляційного господарського суду по справі №6/330 пд від 05.02.2015 та заявою №576 від 07.11.2011, то договір від 29.04.2016 про заміну кредитора не породжував жодних прав та обов'язків Товарства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 Гарант» перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Наір Сервіс» перед

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду України від 17.06.2015 № 235гс15 та 16.09.2015 №3-555гс15.

Згідно зі ст. 25 Господарського процесуального кодексу України, у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення діяльності суб'єкта господарювання шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, господарський суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в судовому процесі до вступу усправу правонаступника, обов'язкові для нього так само, як вони були обов'язкові для особи, яку правонаступник замінив.

За таких обставин, судом відмовлено у задоволенні заяви про заміну сторони стягувача правонаступником.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд Донецької області приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсягу. Разом з тим, суд розяснює позивачу, що викладені в цьому рішенні висновки є підставою для коригування існуючих між позивачем та відповідачем грошових зобовязань.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України у разі відмови у задоволенні позовних вимог державне мито покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1.Відмовити у задоволені позовних вимог Товариству з обмеженою відповідальністю «Кадрове агенство «ОСОБА_1 Сервіс» у повному обсягі.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня складення повного рішення та може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені Господарським процесуальним кодексом України.

Дата складення повного рішення 21.06.2016

Головуючий суддя Д.М. Огороднік

Суддя Л.В. Ніколаєва

Суддя О.М. Шилова