КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" червня 2016 р. Справа№ 910/17687/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Рудченка С.Г.

Чорногуза М.Г.

секретар судового засідання: Степанець О.В.

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_2 довіреність № 7386 від 21.07.15

від відповідача Гриненко С.В. довіреність № 09-32/6 від 21.02.15

від третьої особи ОСОБА_4 довіреність № 4807 від 04.05.15

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5

на рішення господарського суду міста Києва від 15.03.2016 року

у справі №910/17687/15 (головуючий суддя Плотницька Н.Б., судді Балац С.В., Турчин С.О.)

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, Закарпатська обл., Мукачівський р-н, смт. Чинадієво

до Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово інвестиційний банк", м. Київ

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_6, Закарпатська обл., Мукачівський р-н, смт. Чинадієво

про визнання нікчемними договору банківського рахунку №883 від 13.12.2007 року, кредитного договору про відкриття кредитної лінії №2391 від 26.12.2007 року, договору про внесення змін №1 до кредитного договору №2391 від 26.12.2007 року, договору про внесення змін №2 до кредитного договору №2391 від 26.12.2007 року, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 року Фізична особа-підприєець ОСОБА_5 звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово інвестиційний банк" про визнання нікчемними договору банківського рахунку № 883 від 13.12.2007, кредитного договору про відкриття кредитної лінії № 2391 від 26.12.2007, договору про внесення змін № 1 до кредитного договору № 2391 від 26.12.2007, договору про внесення змін № 2 до кредитного договору № 2391 від 26.12.2007.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.02.2016 року залучено до участі у справі ОСОБА_6 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.03.2016 року в позові відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що позивачем належними доказами не доведено, що недійсність оскаржуваних договорів встановлена законом, а тому вимоги позивача про визнання таких договорів нікчемними визнано судом необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Не погодившись із вказаним рішенням, Фізична особа-підприєець ОСОБА_5 подав до Київського апеляційного господарського суду скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 15.03.2016 року по справі №910/17687/15 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги та визнати нікчемними договір банківського рахунку від 13.12.2007 року за №883, кредитний договір про відкриття кредитної лінії №2391 від 26.12.2007 року, а також договір про внесення змін №1 до кредитного договору 2391 від 26.12.2007 року від 01.09.2008 року, та договір про внесення змін №2 до кредитного договору 2391 від 26.12.2007 від 01.12.2008 року.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що місцевим господарським судом було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального і процесуального права.

Також, до апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 додано клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на подання апеляційної скарги на рішення господарського суду міста Києва від 15.03.2016 року у справі №910/17687/15.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.04.2016 року клопотання Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 про відновлення пропущеного процесуального строку для подання апеляційної скарги на рішення господарського суду міста Києва від 15.03.2016 року у справі №910/17687/15 задоволено; відновлено пропущений процесуальний строк для подання апеляційної скарги; прийнято апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 на рішення господарського суду міста Києва від 15.03.2016 року у справі №910/17687/15 до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Рудченко С.Г. Коротун О.М., призначено розгляд справи на 18.05.2016 року.

У зв'язку з перебуванням судді Рудченка С.Г., який входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, на лікарняному та судді Коротун О.М., який входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у відпустці, відповідно до пп. 2.3.25, 2.3.49 п. 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, п. 5.1, Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Київському апеляційному господарському суді, затверджених рішенням зборів суддів від 03.02.2016 року, автоматизованою системою здійснено заміну суддів Рудченка С.Г. та Коротун О.М. у складі визначеної колегії для розгляду вказаної вище справи, про що сформовано протокол.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 на рішення господарського суду міста Києва від 15.03.2016 року у справі №910/17613/13 передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: Агрикової О.В. (головуючий), Сулім В.В., Чорногуз М.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.05.2016 року апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 на рішення господарського суду міста Києва від 15.03.2016 року у справі № 910/17687/15 прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Сулім В.В., Чорногуз М.Г.

До початку судового засідання 18.05.2016 року представник відповідача подав через канцелярію суду клопотання про витребування додаткових доказів, а саме просив витребувати від ВАТ "Райффайзен банк Аваль", розташованого за адресою: м. Київ, вул. Лєскова, 9, а також від ЗФ ВАТ "Банк Універсальний" розташованого за адресою: м. Київ, вул. Автозаводська, 54/19, а також від УФ АКБ "Форум" розташованого за адресою: м. Київ, бул. Верховної Ради, 7 - відомості, щодо отриманих грошових коштів згідно платіжних доручень ПАТ "Промінвестбанк" №1 від 26.12.2007 року, №2 від 26.12.2007 року, №3 від 28.01.2008 року, №4 від 07.02.2008 року.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.05.2016 року у справі № 910/17687/15 клопотання відповідача про витребування додаткових доказів задоволено, розгляд справи відкладено на 15.06.2016 року.

09.06.2016 року через загальний відділ канцелярії суду від публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" надійшли документи на вимоги суду.

Також, 13.06.2016 року через загальний відділ канцелярії суду від публічного акціонерного товариства "Універсал банк" надійшли документи на вимоги суду.

В судовому засіданні 15.06.2016 року, представник позивача надав усні пояснення по суті спору, просив задовольнити апеляційну скаргу, надав клопотання про продовження строків позовної давності та письмовий судовий виступ. Представник відповідача просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.06.2016 року розгляд справи відкладено на 22.06.2016 року.

У зв'язку з перебуванням судді Сулім В.В., який входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у відпустці, відповідно до пп. 2.3.25, 2.3.49 п. 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, п. 5.1, Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Київському апеляційному господарському суді, затверджених рішенням зборів суддів від 03.02.2016 року, автоматизованою системою здійснено заміну судді Сулім В.В. у складі визначеної колегії для розгляду вказаної вище справи, про що сформовано протокол.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 на рішення господарського суду міста Києва від 15.03.2016 року у справі №910/17687/15 передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: Агрикової О.В. (головуючий), Рудченко С.Г., Чорногуз М.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.06.2016 року апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 на рішення господарського суду міста Києва від 15.03.2016 року у справі № 910/17687/15 прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Рудченко С.Г., Чорногуз М.Г.

22.06.2016 року через загальний відділ канцелярії Київського апеляційного господарського суду представник позивач подав клопотання про витребування додаткових доказів.

В судове засіданні 22.06.2016 року з`явились представники позивача, відповідача та третьої особи. Позивач підтримав клопотання про витребування доказів, просив задовольнити апеляційну скаргу, рішення суду першої інстанції скасувати. Третя особа не заперечувала проти задоволення апеляційної скарги. Відповідач проти апеляційної скарги заперечував, просив рішення місцевого господарського суду залишити в силі.

Колегія суддів в судовому засіданні 22.06.2016 року заслухавши пояснення сторін, відхилила клопотання позивача про витребування додаткових доказів з мотивів невідповідності ст. 38 Господарського процесуального кодексу України.

Статтею 101 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду підлягає скасуванню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 13.12.2007 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (закрите акціонерне товариство) (банк за договором) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 (клієнт за договором) було укладено договір банківського рахунку №883 (т.1, а.с. 15-17), відповідно до умов якого банк відкриває клієнту розрахунковий рахунок №9194 та відповідно до умов цього договору надає послуги, пов'язані з прийняттям, зарахуванням грошових коштів на рахунок, переказом грошей з рахунку (на рахунок) клієнта, видачею останнім грошей у готівковій формі.

26.12.2007 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (закрите акціонерне товариство) (банк за договором) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 (позичальник за договором) укладено кредитний договір про відкриття кредитної лінії №2391 (т.1, а.с. 18-21), відповідно до умов якого зобов'язується надати позичальнику кредит шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії у сумі, яка не може перевищувати 3 100 000 грн. 00 коп. на умовах встановлених цим договором, далі кредит або кредитна лінія, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, встановлені цим договором.

В подальшому, між сторонами було укладено договір №1 від 01.09.2008 року про внесення змін до кредитного договору №2391 від 26.12.2007 року (т.1, а.с. 22) та договір №2 від 01.12.2008 року про внесення змін до кредитного договору №2391 від 26.12.2007 року (а.с. 23), відповідно до яких були внесені відповідні зміни та доповнення до кредитного договору.

Спір у справі виник у зв'язку з тим, що на думку позивача, договір банківського рахунку №883 від 13.12.2007 року, кредитний договір про відкриття кредитної лінії №2391 від 26.12.2007 року, договір про внесення змін №1 до кредитного договору №2391 від 26.12.2007 року та договір про внесення змін №2 до кредитного договору №2391 від 26.12.2007 року є нікчемними, адже при їх укладенні сторонами не додержано письмової форми, оскільки вказані договори позивачем не підписувалися та не узгоджувалися.

Місцевий суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог з мотивів недоведеності та необґрунтованості. Однак, колегія суддів не погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків (зобов'язань), які повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається (ст. 525 Цивільного кодексу України).

В силу норм статті 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Частиною 1 статті 205 Цивільного кодексу України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилався на те, що оскаржувані правочини є нікчемними в силу ст. 215 Цивільного кодексу України, оскільки при їх укладанні не додержано письмової форми.

Колегія суддів зазначає, що з урахуванням приписів статті 215 Цивільного кодексу України та статті 207 Господарського кодексу України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів, а саме: нікчемні правочини, недійсність яких встановлена законом (наприклад, частина перша статті 220, частина друга статті 228 Цивільного кодексу України, частина друга статті 207 Господарського кодексу України, стаття 13 Закону України "Про створення вільної економічної зони "Крим" та особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України"), і оспорювані, які можуть бути визнані недійсними лише в судовому порядку за позовом однієї з сторін, іншої заінтересованої особи, прокурора (зокрема, частина перша статті 227, частина перша статті 229, частина перша статті 230, частина перша статті 232 Цивільного кодексу України, частина перша статті 207 Господарського кодексу України).

За змістом частини другої статті 215 Цивільного кодексу України нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, є недійсним незалежно від наявності чи відсутності відповідного рішення суду. Однак це не виключає можливості подання та задоволення позову про визнання нікчемного правочину (господарського договору) недійсним.

Сторони нікчемного правочину не зобов'язані виконувати його умови (навіть якщо суд не визнавав його недійсним). (п.2.5.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними").

Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, вважається таким з моменту його вчинення (частина перша статті 236 ЦК України) (п.2.6.постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними").

З матеріалів справи вбачається, що згідно з висновком експерта №773/774/15-32 від 08.04.2015 року, здійсненого на підставі ухвали про призначення судової експертизи у справі №910/23094/14 за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - ОСОБА_6 про визнання недійсними договорів, встановлено, що:

- досліджувані підписи від імені ФОП ОСОБА_5: в графі "Фізична особа-підприємець ОСОБА_5" в оригіналі Договору від 13.12.2007 №883; в графі "ФОП ОСОБА_5" в оригіналі кредитного договору; в графі "ОСОБА_5" в оригіналі договору поруки; в графі "ФОП ОСОБА_5" в оригіналі договору про внесення змін №1; в графі "ФОП ОСОБА_5" в оригіналі договору про внесення змін №2; в графі "зразок підпису власника рахунку" та перший підпис в графі "зразки підписів довірених осіб" в оригіналі картки із зразками підписів власника рахунку в філії "Відділення ПІБ в м. Рахів" приватного підприємця ОСОБА_5 - виконані рукописним способом кульковою ручкою без застосування попередньої технічної підготовки і технічних засобів;

- досліджуваний підпис від імені ФОП ОСОБА_5 в графі "Фізична особа-підприємець ОСОБА_5" в оригіналі Договору від 13.12.2007 №883 виконаний не громадянином ОСОБА_5 (1940 року народження), а іншою особою;

- досліджувані підписи від імені ФОП ОСОБА_5: в графі "ОСОБА_5" в оригіналі Кредитного договору; в графі "ОСОБА_5 " в оригіналі договору поруки; в графі "ФОП ОСОБА_5" в оригіналі Договору про внесення змін № 1; в графі "ФОП ОСОБА_5" в оригіналі договору про внесення змін №2; в графі "зразок підпису власника рахунку" в оригіналі картки із зразками підписів власника рахунку в філії "Відділення ПІБ в м. Рахів" приватного підприємця ОСОБА_5 - виконані не громадянином ОСОБА_5 (1940 року народження), а іншою особою з наслідуванням підпису громадянина ОСОБА_5 (1940 року народження);

- питання про виконання рукописного тексту від імені ФОП ОСОБА_5 громадянином ОСОБА_5 (1940 року народження) в оригіналі картки із зразками підписів власника рахунку в філії "Відділення ГПБ в м. Рахів" приватного підприємця ОСОБА_5 не вирішувалося з причини, вказаної в пункті 3 дослідницької частини висновку експертів;

- досліджувані підпис від імені ФОП ОСОБА_5 (1940 року народження) у графі "Фізична особа-підприємець ОСОБА_5" в договорі від 13.12.2007 №883 та перший підпис в графі "зразки підписів довірених осіб" в картці із зразками підписів власника рахунку в філії "Відділення ШБ в м. Рахів" приватного підприємця ОСОБА_5 виконані однією особою;

Враховуючи викладене, судовим експертом було зроблено висновок про те, що спірні правочини, а саме: договір від 13.12.2007 року №883, кредитний договір, договір про внесення змін №1 та договір про внесення змін №2 ФОП ОСОБА_5 не підписував.

Також, у Висновку зазначено, що досліджувані підписи від імені ФОП ОСОБА_5 в графі "ОСОБА_5" в оригіналі кредитного договору, оригіналі договору про внесення змін № 1 та оригіналі договору про внесення змін № 2 виконані не громадянином ОСОБА_5 (1940 року народження), а іншою особою з наслідуванням підпису громадянина ОСОБА_5 (1940 року народження).

Отже, колегією суддів встановлено на підставі висновку експертів, що позивач не підписував спірні правочини та в матеріалах справи відсутні докази того, що ФОП ОСОБА_5 давав вказівки на підписання договорів іншим особам.

Колегія суддів, дослідивши зміст оспорюваних договорів, дійшла висновку, що вказані правочини за своєю правовою природою є договором банківського рахунку та кредитним договором.

Згідно з частиною 1 статті 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Положеннями ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами 1-3 та 6 ст. 203 Цивільного кодексу України передбачено, що: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно із частиною другою статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У відповідності до ст. 1055 Цивільного кодексу України, кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Таким чином, з урахуванням норм чинного законодавства України, колегія суддів дійшла висновку про те, що договір банківського рахунку №883 від 13.12.2007 року, кредитний договір про відкриття кредитної лінії №2391 від 26.12.2007 року, договір про внесення змін №1 до кредитного договору №2391 від 26.12.2007 року та договір про внесення змін №2 до кредитного договору №2391 від 26.12.2007 року є нікчемними в силу статті 1055 Цивільного кодексу України та статті 207 Господарського кодексу України, оскільки не підписувались ОСОБА_5, який є стороною договорів.

Щодо визнання судом першої інстанції, обставин, встановлених у Постанові Київського апеляційного господарського суду від 09.12.2015 року у справі №910/23094/14 про визнання недійсними кредитного договору про відкриття кредитної лінії №2391 від 26.12.2007 року, договору про внесення змін №1 до кредитного договору №2391 від 26.12.2007 року, договору про внесення змін №2 до кредитного договору №2391 від 26.12.2007 року та договір банківського рахунку від 13.12.2007 року за №883, як преюдиційними, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з постановою Вищого господарського суду України від 06.04.2016 року у справі №910/23094/14 рішення господарського суду міста Києва від 08.06.2015 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 09.12.2015 року у справі №910/23094/14 скасовано. Справу №910/23094/14 передано на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Таким чином, колегія суддів не бере до уваги висновки суду, які викладені у рішенні, що згодом скасовано Постановою Вищого господарського суду України.

Щодо заявленої вимоги відповідача про застосування строку позовної давності до вимог про визнання договорів нікчемними, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалість у три роки. (ст. 257 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 261 Цивільного кодексу України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення (п. 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів").

Колегією суддів вище було встановлено наявність порушеного права та охоронюваного законом інтересу позивача, що свідчить про можливість застосування строків позовної давності.

Частиною 5 ст. 267 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Як вбачається з матеріалів справи позивач, є фізичною особою 1940 року народження, згідно наданих для огляду медичних довідок у період з 21.04.2011 року по 04.11.2014 рік перебував на лікуванні протягом 318 днів та переніс дві клінічні смерті.

Одночасно колегія суддів зазначає, що вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому (п.п. 4, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».

За таких обставин, враховуючи невідповідність оскаржуваних договорів вимогам закону, колегія суддів дійшла висновку про визнання договору банківського рахунку № 883 від 13.12.2007 року, кредитного договору про відкриття кредитної лінії № 2391 від 26.12.2007 року, договору про внесення змін № 1 до кредитного договору № 2391 від 26.12.2007 року, договору про внесення змін № 2 до кредитного договору № 2391 від 26.12.2007 року нікчемними з моменту укладення.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 23.03.2012 року "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 103 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду встановила під час апеляційного провадження у справі, що висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному рішенні, зроблені з неповним з'ясування обставин, що мають значення для справи, а тому апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 на рішення господарського суду міста Києва від 15.03.2016 року у справі №910/17687/15 підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню у повному обсязі відповідно до статті 104 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 33, 34, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 на рішення господарського суду міста Києва від 15.03.2016 року у справі №910/17687/15 задовольнити.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 15.03.2016 року у справі №910/17687/15 скасувати.

3. Резолютивну частину рішення господарського суду міста Києва від 15.03.2016 року у справі №910/17687/15 викласти в наступній редакції:

«1. Позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово інвестиційний банк" про визнання договорів нікчемними - задовольнити у повному обсязі.

2. Визнати нікчемними договір банківського рахунку №883 від 13.12.2007 року, кредитний договір про відкриття кредитної лінії №2391 від 26.12.2007 року, договір про внесення змін №1 до кредитного договору №2391 від 26.12.2007 року та договір про внесення змін №2 до кредитного договору №2391 від 26.12.2007 року, укладені між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 (89640, АДРЕСА_1) до Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово інвестиційний банк" (01001, м. Київ, пров. Тараса Шевченка, 12).

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово інвестиційний банк" (01001, м. Київ, пров. Тараса Шевченка, 12) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 (89640, АДРЕСА_1) витрати зі сплати судового збору у сумі 4 872,00 грн. (чотири тисячі вісімсот сімдесят дві гривні 00 копійок)».

4. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово інвестиційний банк" (01001, м. Київ, пров. Тараса Шевченка, 12) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 (89640, АДРЕСА_1) витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 5 359,20 грн. (п'ять тисяч триста п'ятдесят девять гривень 20 копійок).

5. Доручити Господарському суду міста Києва видати накази.

6. Справу №910/17687/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді С.Г. Рудченко

М.Г. Чорногуз