РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.06.2016Справа №910/8905/16
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Чинчин О.В., при секретарі судового засідання Бігмі Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1
до про Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 стягнення заборгованості в розмірі 36 483 грн. 50 коп.
Представники:

від Позивача: ОСОБА_3 (представник за Довіреністю);

від Відповідача: не з'явились;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (надалі також - «Позивач») звернулась до Господарського суду м. Києва з позовом до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (надалі також - «Відповідач») про стягнення заборгованості в розмірі 36 483 грн. 50 коп.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що 14.01.2015 року між Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (Орендар) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 (Суборендар) було укладено Договір суборенди №14/01/15, відповідно до умов якого Орендар передає, а Суборендар приймає в строкове платне користування нежиле приміщення у торговому центрі, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 на 1 поверсі, загальною площею 4,4 кв.м. Як зазначає Позивач, на виконання умов Договору він передав Відповідачу приміщення, проте Відповідач у визначений договором строк не повернув об'єкт майна з оренди. Крім того, Відповідач не виконує належним чином свої зобов'язання щодо своєчасного та повного внесення орендної плати за період з серпня 2015 р. по грудень 2015 р. на загальну суму 10 292 грн. 41 коп., а тому починаючи з 15.01.2016 року по 15.04.2016 року заборгованість Відповідача розраховується у подвійному розмірі за весь строк фактичного користування приміщення і становить 25 781 грн. 65 коп. Таким чином, в результаті неналежного виконання Відповідачем зобов'язань у останнього утворилась заборгованість по орендній платі у розмірі 25 781 грн. 65 коп. перед Позивачем. Крім того, враховуючи неналежне виконання Відповідачем умов договору, Позивач просить суд стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 3% річних у розмірі 263 грн. 18 коп., інфляційні у розмірі 589 грн. 02 коп., пеню у розмірі 3 939 грн. 87 коп., проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі 5 909 грн. 78 коп.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 17.05.2016 року порушено провадження у справі № 910/8905/16, судове засідання призначено на 25.05.2016 року.

25.05.2016 року в судове засідання з'явився представник позивача. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про поважні причини неявки Суд не повідомив, вимоги ухвали суду про порушення провадження по справі від 17.05.2016 року не виконав.

В судовому засіданні представник позивача подав документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження по справі від 17.05.2016 року.

Суд, ознайомившись з матеріалами справи, з метою повного та всебічного розгляду спору, прийшов до висновку - зобов'язати:

1) Позивача надати письмові пояснення щодо продовження користування майном після закінчення строку дії договору оренди відповідно до ст.764 Цивільного кодексу України та ч.4 ст.291 Господарського кодексу України.

2) Відповідача надати докази на підтвердження оплати заборгованості в розмірі 10 292,41 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.05.2016 року відкладено розгляд справи на 08.06.2016 року, у зв'язку з неявкою представника відповідача в судове засідання, невиконанням вимог ухвали суду, витребуванням додаткових доказів по справі.

02.06.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли письмові пояснення на виконання вимог ухвали суду від 25.05.2016 року.

08.06.2016 року в судове засідання з'явився представник позивача. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про поважні причини неявки Суд не повідомив, вимоги ухвали суду не виконав.

Суд, ознайомившись з матеріалами справи, з метою повного та всебічного розгляду спору, прийшов до висновку - зобов'язати Позивача:

1) надати письмові пояснення щодо визначення початку періоду нарахування пені, 3% річних, інфляційних та процентів за користування чужими грошовими коштами за зобов'язаннями січня 2016 року - березня 2016 року з 15 числа поточного місяця, оскільки пунктом 3.2. Договору передбачено, що орендна плата сплачується авансовим платежем до 25 числа попереднього місяця;

2) надати докази на підтвердження виставлення рахунків-фактур Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 на відшкодування вартості комунальних послуг відповідно до п. 3.8. Договору;

3) надати письмові пояснення щодо подвійного нарахування пені, 3% річних, інфляційних та процентів за користування чужими грошовими коштами за прострочку сплати за електроенергію у розмірі 147,83 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.06.2016 року відкладено розгляд справи на 22.06.2016 року, у зв'язку з неявкою представника відповідача в судове засідання, невиконанням вимог ухвали суду, витребуванням додаткових доказів по справі.

15.06.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли письмові пояснення по суті спору.

22.06.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшла заява про відмову від позову в частині стягнення з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 процентів за користування чужими грошовими коштами у розмірі 5 909 грн. 78 коп.

В судовому засіданні 22 червня 2016 року представник Позивача надав усні пояснення по суті спору, якими підтримав позовні вимоги та доводи позовної заяви. Представник Відповідача в судове засідання не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується відміткою про відправлення на Ухвалі Господарського суду міста Києва від 08.06.2016 року у справі № 910/8905/16, вимоги ухвали суду про порушення провадження у справі не виконав.

За змістом пункту 32 інформаційного листа №01-08/530 від 29.09.2009р. Вищого господарського суду України «Про деякі питання, порушені у доповідних записках господарських судів України у першому півріччі 2009 року щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України», якщо відмітка про відправку, зроблена у встановленому порядку на першому примірникові процесуального документа, оформлена відповідним чином, вона, як правило, є підтвердженням розсилання процесуального документа сторонам та іншим особам, які брали участь у справі, а коли йдеться про ухвалу, де зазначається про час і місце судового засідання, - підтвердженням повідомлення про час і місце такого засідання.

Відповідно до інформації розміщеної на веб-сайті Міністерства юстиції України, місцем проживання Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 є 03134, АДРЕСА_1.

Суд зазначає, що Ухвали Господарського суду міста Києва у справі № 910/8905/16 направлялись на адресу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, зазначену на веб-сайті Міністерства юстиції України.

Згідно з абзацем 3 пункту 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації -адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, Суд приходить до висновку, Відповідач про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Суд, розглянувши заяву Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про відмову від позову в частині стягнення з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 процентів за користування чужими грошовими коштами у розмірі 5 909 грн. 78 коп., зазначає наступне.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України провадження у справі підлягає припиненню, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято господарським судом.

У випадках відмови позивача від позову (пункт 4 частини першої статті 80 ГПК) господарському суду слід керуватись частиною шостою статті 22 ГПК, тобто перевіряти, чи не суперечить ця відмова законодавству та чи не порушує вона інтереси інших осіб. (п.4.6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»)

Відповідно до статті 22 Господарського процесуального кодексу України господарський суд не приймає відмови від позову, якщо ці дії суперечать законодавству або порушують чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси.

Як вбачається з матеріалів справи, Заява Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про відмову від позову в частині стягнення з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 процентів за користування чужими грошовими коштами у розмірі 5 909 грн. 78 коп. підписана представником ОСОБА_3, який діє на підставі довіреності б/н від 07.10.2015 року зі строком дії до 07.10.2018 року, виданою Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1, з правом відмови від позову.

Враховуючи вищевикладене, Суд не вбачає підстав для відмови у задоволенні Заяви Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про відмову від позову в частині стягнення з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 процентів за користування чужими грошовими коштами у розмірі 5 909 грн. 78 коп., так як ця відмова не суперечить законодавству та не порушує чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси, а отже відмова приймається судом.

Відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Приймаючи до уваги, що Відповідач був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, Суд вважає, що неявка в судове засідання представника Відповідача не є перешкодою для прийняття Рішення у даній справі.

Відповідно до статті 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 22 червня 2016 року, на підставі статті 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини Рішення.

Відповідно до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України, в судовому засіданні складено протокол.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ

14.01.2015 року між Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (Орендар) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 (Суборендар) було укладено Договір суборенди №14/01/15, відповідно до умов якого Орендар передає, а Суборендар приймає в строкове платне користування нежиле приміщення у торговому центрі, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 на 1 поверсі, загальною площею 4,4 кв.м.

Відповідно до п.2.2 Договору строк суборенди: з моменту підписання акту прийому - передачі приміщення до 14.01.2016 року.

Згідно з п.2.3 Договору по закінченню терміну суборенди Суборендар зобов'язується звільнити приміщення та повернути його Орендарю за актом прийому - передачі не пізніше останнього дня терміну користування, якщо за 1 місяць до закінчення терміну дії договору між сторонами не підписана угода про продовження дії цього Договору. У випадку не підписання вищезгаданого акту з вини Суборендаря в дію вступає п.3.6 та 6.4.5 Договору.

У п.3.1 Договору визначено, що орендна плата сплачується Суборендарем у розмірі 2 500 грн. 00 коп. без ПДВ на місяць.

Орендна плата сплачується Суборендарем щомісячно, авансовим платежем до 25 числа попереднього місяця з урахуванням встановленого Державним комітетом статистики індексу інфляції за місяць, що передує місяцю, в якому здійснюється платіж. Орендна плата за перший та останній місяць суборенди сплачується Суборендарем в момент підписання акту приймання - передачі. (п.3.2 Договору)

Пунктом 3.6 Договору передбачено, що у випадку прострочення терміну повернення приміщення Суборендар сплачує Орендарю орендну плату у подвійному розмірі за весь строк фактичного користування приміщення з перевищенням встановленого терміну, а також сплачує встановлені штрафні санкції. Кінцевою датою фактичного користування приміщення вважається дата підписання Орендарем Акта прийому - передачі приміщення.

Суборендар окремо від орендної плати відшкодовує Орендарю вартість комунальних послуг, а також вартість міжнародних і міжміських телефонних розмов, абонплату за телефон. (п.3.8 Договору)

Пунктом 7.2 Договору передбачено, що в разі прострочення Суборендарем сплати орендної плати та інших платежів передбачених положеннями цього Договору, останній сплачує Орендарю пеню у розмірі 0,5% від суми простроченого платежу кожен день прострочення та крім того, відповідно до ст. 536 ЦК України та ст. 198 ГК України сплачує проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі 3 облікових ставок НБУ.

Договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань. (п.13.1 Договору)

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору суборенди №14/01/15 від 14.01.2015 року Орендар передав, а Суборендар в свою чергу прийняв приміщення у торговому центрі, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 на 1 поверсі, загальною площею 4,4 кв.м., що підтверджується Актом приймання - передачі орендованого майна від 14.01.2015 року.

Крім того, на виконання умов Договору суборенди №14/01/15 від 14.01.2015 року Орендар виписав Відповідачу рахунки - фактури на оплату за період серпень 2015 року - березень 2016 року.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що Відповідач не виконує належним чином свої зобов'язання щодо своєчасного та повного внесення орендної плати за період з серпня 2015 р. по грудень 2015 р. на загальну суму 10 292 грн. 41 коп., а тому починаючи з 15.01.2016 року по 15.04.2016 року заборгованість Відповідача розраховується у подвійному розмірі за весь строк фактичного користування приміщення і становить 25 781 грн. 65 коп.. Таким чином, в результаті неналежного виконання Відповідачем зобов'язань у останнього утворилась заборгованість по орендній платі у розмірі 25 781 грн. 65 коп. перед Позивачем. Крім того, враховуючи неналежне виконання Відповідачем умов договору, Позивач просить суд стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 3% річних у розмірі 263 грн. 18 коп., інфляційні у розмірі 589 грн. 02 коп., пеню у розмірі 3 939 грн. 87 коп.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що підлягає припиненню провадження у даній справі в частині стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами у розмірі 5 909 грн. 78 коп., інші позовні вимоги Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Внаслідок укладення Договору суборенди №14/01/15 від 14.01.2015 року між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Як встановлено ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно з ч. 6 ст. 283 Господарського кодексу України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частиною 5 ст. 762 Цивільного кодексу України визначено, що плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

За користування майном з наймодавця справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (ч.1 ст. 762 Цивільного кодексу України).

Статтею 286 Господарського кодексу України встановлено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Згідно зі статтями 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору суборенди №14/01/15 від 14.01.2015 року Орендар передав, а Суборендар в свою чергу прийняв приміщення у торговому центрі, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 на 1 поверсі, загальною площею 4,4 кв.м., що підтверджується Актом приймання - передачі орендованого майна від 14.01.2015 року, який оформлений належним чином та підписаний уповноваженими представниками сторін і скріплений печатками підприємств без зауважень та заперечень, в добровільному порядку.

Крім того, на виконання умов Договору суборенди №14/01/15 від 14.01.2015 року Орендар виписав Відповідачу рахунки - фактури на оплату за період серпень 2015 року - березень 2016 року, проте залишені несплаченими останнім.

Відповідно до п.2.2 Договору строк суборенди: з моменту підписання акту прийому - передачі приміщення до 14.01.2016 року.

Згідно з п.2.3 Договору по закінченню терміну суборенди Суборендар зобов'язується звільнити приміщення та повернути його Орендарю за актом прийому - передачі не пізніше останнього дня терміну користування, якщо за 1 місяць до закінчення терміну дії договору між сторонами не підписана угода про продовження дії цього Договору. У випадку не підписання вищезгаданого акту з вини Суборендаря в дію вступає п.3.6 та 6.4.5 Договору.

Згідно з частиною першою статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до частини четвертої статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно з приписами частини другої статті 291 Господарського кодексу України договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Частиною четвертою статті 284 Господарського кодексу України передбачено, що строк договору оренди визначається за погодженням сторін.

Як встановлено Судом, після закінчення строку дії Договору суборенди №14/01/15 від 14.01.2015 року Сторонами не була укладена додаткова угода про продовження дії цього Договору, а тому Договір суборенди №14/01/15 від 14.01.2015 року припинив свою дію 14.01.2016 року.

Проте, до матеріалів справи не було додано належних та допустимих доказів відповідно до статей 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження повернення Відповідачем за актом приймання - передачі об'єкту оренди, переданого на підставі Договору суборенди №14/01/15 від 14.01.2015 року.

Отже, Суд зазначає, що Відповідач, в порушення вищезазначених норм Цивільного кодексу України та умов Договору, не здійснив повернення об'єкту оренди, переданого на підставі Договору суборенди №14/01/15 від 14.01.2015 року, тобто не виконав свої зобов'язання належним чином.

Пунктом 3.6 Договору передбачено, що у випадку прострочення терміну повернення приміщення Суборендар сплачує Орендарю орендну плату у подвійному розмірі за весь строк фактичного користування приміщення з перевищенням встановленого терміну, а також сплачує встановлені штрафні санкції. Кінцевою датою фактичного користування приміщення вважається дата підписання Орендарем Акта прийому - передачі приміщення.

Таким чином, заборгованість Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 перед Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 за Договором суборенди №14/01/15 від 14.01.2015 року за період серпень 2015 року - березень 2016 року становить 25 781 грн. 65 коп.

Однак, Суд звертає увагу на те, що до матеріалів справи не було додано належних та допустимих доказів відповідно до статей 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження сплати Відповідачем заборгованості перед Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 за Договором суборенди №14/01/15 від 14.01.2015 року по орендній платі у розмірі 25 781 грн. 65 коп.

Отже, Суд зазначає, що Відповідач, в порушення вищезазначених норм Цивільного кодексу України та умов Договору, не здійснив оплату по орендній платі в повному обсязі, тобто не виконав свої зобов'язання належним чином, а тому позовні вимоги щодо стягнення заборгованості по орендній платі у розмірі 25 781 грн. 65 коп. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При зверненні до суду Позивач також просив стягнути з Відповідача на його користь 3% річних за загальний період прострочки з 25.07.2015 р. по 15.04.2016 р. у розмірі 263 грн. 18 коп. та інфляційні в розмірі 589 грн. 02 коп.

Пунктом 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитору зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013 року).

Суд, перевіривши розрахунок 3% річних, як плати за користування чужими грошовими коштами за період прострочки Відповідачем сплати по орендній платі за Договором суборенди №14/01/15 від 14.01.2015 року за загальний період прострочки з 25.07.2015 р. по 15.04.2016 р. вважає, що ця частина позовних вимог підлягає частковому задоволенню у зв'язку з невірним розрахунком Позивача в частині визначення початку періоду прострочки Відповідача за зобов'язаннями листопада 2015 року. Так, Позивачем не враховано, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день (ч.5 ст. 254 Цивільного кодексу України). Таким чином, до стягнення з Відповідача на користь Позивача підлягає 3% річних у розмірі 183 грн. 72 коп., як плати за користування чужими грошовими коштами в період прострочки виконання Відповідачем його грошового зобов'язання за загальний період з 25.07.2015 року по 15.04.2016 року.

Суд, перевіривши розрахунок 3% річних, як плати за користування чужими грошовими коштами за період прострочки Відповідачем сплати по орендній платі у подвійному розмірі за Договором суборенди №14/01/15 від 14.01.2015 року за загальний період прострочки з 15.01.2016 р. по 15.04.2016 р. вважає, що ця частина позовних вимог підлягає частковому задоволенню у зв'язку з невірним розрахунком Позивача з огляду на наступне.

Відповідно до ч.5 статті 762 Цивільного кодексу України плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі ст. 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. (ст. 252 Цивільного кодексу України)

У ст. 253 Цивільного кодексу України зазначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку. (ст. 254 Цивільного кодексу України)

Таким чином, прострочка Відповідача по сплаті орендної плати у подвійному розмірі за весь час користування приміщенням за зобов'язаннями січня 2016 року почалась - 16.02.2016 року, за зобов'язаннями лютого 2016 року - 16.03.2016 року, за зобов'язаннями березня 2016 року - 16.04.2016 року, а тому до стягнення з Відповідача на користь Позивача підлягає 3% річних у розмірі 38 грн. 60 коп., як плати за користування чужими грошовими коштами в період прострочки виконання Відповідачем його грошового зобов'язання за загальний період з 16.02.2015 року по 15.04.2016 року.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов»язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п.п. 3.1, 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013 року)

Суд, перевіривши розрахунок інфляційних, як збільшення суми основного боргу в період прострочки виконання боржником його грошового зобов»язання в зв»язку з девальвацією грошової одиниці України, наданий Позивачем, вважає, що позовні вимоги Позивача про стягнення з Відповідача інфляційних за період прострочки сплати по орендній платі за Договором суборенди №14/01/15 від 14.01.2015 року за загальний період прострочки з 25.07.2015 р. по 15.04.2016 р. підлягають задоволенню у повному обсязі у розмірі 429 грн. 43 коп.

Суд, перевіривши розрахунок інфляційних, як збільшення суми основного боргу в період прострочки виконання боржником його грошового зобов»язання в зв»язку з девальвацією грошової одиниці України, наданий Позивачем, вважає, що позовні вимоги Позивача про стягнення з Відповідача інфляційних за період прострочки сплати по орендній платі у подвійному розмірі за Договором суборенди №14/01/15 від 14.01.2015 року за загальний період прострочки з 15.01.2016 р. по 15.04.2016 р. вважає, що ця частина позовних вимог підлягає частковому задоволенню у зв'язку з невірним розрахунком Позивача та до стягнення підлягають інфляційні у розмірі 51 грн. 48 коп. за загальний період з 16.02.2015 року по 15.04.2016 року.

Крім того, Позивачем заявлена вимога про стягнення з Відповідача на його користь пені за загальний період прострочки з 25.07.2015 р. по 15.04.2016 р. у розмірі 3 939 грн. 87 коп.

Згідно з приписами ст. ст. 216 - 218 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22.11.96 р. № 543-96-ВР (з змінами), платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

При цьому, щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. (п.2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов»язань» №14 від 17.12.2013 року)

Пунктом 7.2 Договору передбачено, що в разі прострочення Суборендарем сплати орендної плати та інших платежів передбачених положеннями цього Договору, останній сплачує Орендарю пеню у розмірі 0,5% від суми простроченого платежу кожен день прострочення.

Суд, перевіривши розрахунок пені, у зв»язку з неналежним виконанням умов Договору, за загальний період прострочки виконання Відповідачем його договірного грошового зобов'язання сплати по орендній платі за Договором суборенди №14/01/15 від 14.01.2015 року за загальний період прострочки з 25.07.2015 р. по 15.04.2016 р. вважає, що ця частина позовних вимог підлягає частковому задоволенню у зв'язку з невірним розрахунком Позивача та застосуванням шестимісячного періоду нарахування пені відповідно до ч.6 ст. 232 Господарського кодексу України. Також, при здійсненні розрахунку пені Позивач не врахував, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день (ч.5 ст. 254 Цивільного кодексу України). За таких підстав, до стягнення з Відповідача на користь Позивача підлягає пеня в розмірі 2 311 грн. 31 коп. за загальний період прострочки виконання Відповідачем його договірного грошового зобов'язання з 25.07.2015 року по 15.04.2016 року.

Що стосується вимог Позивача про стягнення з Відповідача пені у зв»язку з неналежним виконанням умов Договору, за загальний період прострочки виконання Відповідачем його договірного грошового зобов'язання сплати по орендній платі у подвійному розмірі за Договором суборенди №14/01/15 від 14.01.2015 року за загальний період прострочки з 15.01.2016 р. по 15.04.2016 р., Суд зазначає.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частинами 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Разом з цим, правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 547 ЦК України).

Таким чином, відповідно до вищезазначених норм чинного законодавства України, для застосування пені за порушення грошового зобов'язання чинним договором мають бути визначені випадки, розмір та порядок їх застосування.

Як встановлено Судом, строк дії договору суборенди №14/01/15 від 14.01.2015 року закінчився 14.01.2016 року, тобто угода щодо стягнення пені припинила свою дію, а тому у Позивача відсутні правові підстави для нарахування пені за загальний період прострочки з 15.01.2016 р. по 15.04.2016 р. за зобов'язаннями Відповідача по сплаті орендної плати у подвійному розмірі. За таких підстав, позовні вимоги Позивача про стягнення з Відповідача пені у зв»язку з неналежним виконанням умов Договору, за загальний період прострочки виконання Відповідачем його договірного грошового зобов'язання сплати по орендній платі у подвійному розмірі за Договором суборенди №14/01/15 від 14.01.2015 року за загальний період прострочки з 15.01.2016 р. по 15.04.2016 р. задоволенню не підлягають.

Таким чином, з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 підлягає стягненню заборгованість у розмірі 25 781 грн. 65 коп., 3% річних у розмірі 222 грн. 32 коп., інфляційні у розмірі 480 грн. 91 коп., пеня у розмірі 2 311 грн. 31 коп.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам, а в частині припинення провадження у зв'язку з відмовою позивача від позову - судовий збір не повертається і не покладається на Відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 32, 33,36, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ

1. Припинити провадження у справі № 910/8905/16 за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 в частині стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами у розмірі 5 909 грн. 78 коп. у зв'язку з відмовою позивача від позову в цій частині.

2. Позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 - задовольнити частково.

3. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (03134, АДРЕСА_1, Ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (03134, АДРЕСА_2, Ідентифікаційний номер НОМЕР_2) заборгованість у розмірі 25 781 (двадцять п'ять тисяч сімсот вісімдесят одна) грн. 65 (шістдесят п'ять) коп., 3% річних у розмірі 222 (двісті двадцять дві) грн. 32 (тридцять дві) коп., інфляційні у розмірі 480 (чотириста вісімдесят) грн. 91 (дев'яносто одна) коп., пеню у розмірі 2 311 (дві тисячі триста одинадцять) грн. 31 (тридцять одна) коп. та судовий збір у розмірі 1 297 (одна тисяча двісті дев'яносто сім) грн. 88 (вісімдесят вісім) коп.

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

6. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 29 червня 2016 року.

Суддя О.В. Чинчин