КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" червня 2016 р. Справа№ 910/4752/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ропій Л.М.

суддів: Рябухи В.І.

Сітайло Л.Г.

за участю представників сторін:

від позивача: Тума О.В. - представник, дов. № 26/02/16-а від 26.02.2016;

від відповідача: Петренко С.В. - представник, дов. № 121 від 17.03.2016;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго"

на рішення Господарського суду міста Києва від 19.04.2016

у справі № 910/4752/16 (суддя Ярмак О.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інлайн"

до Державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго"

про стягнення 5 548 912,75 грн.

Розпорядженням Начальника відділу Київського апеляційного господарського суду від 15.06.2016 № 09-52/2300/16 призначено повторний автоматизований розподіл судових справ.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 15.06.2016 визначено склад колегії суддів: Ропій Л.М. - головуючий суддя, Рябуха В.І., Сітайло Л.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.06.2016 апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.04.2016 у справі № 910/4752/16 прийнято до провадження.

На підставі ст.ст. 77, 99 ГПК України у судовому засіданні 15.06.2016 оголошено перерву у розгляді апеляційної скарги у справі № 910/4752/16 до 29.06.2016.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.04.2016 у справі № 910/4752/16 позов задоволено повністю; підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 5 154 423,47 грн. інфляційних втрат, 394 489,28 грн. 3% річних та 83 233,69 грн. судового збору.

Рішення мотивоване тим, що факти, встановлені у рішенні Господарського суду міста Києва від 09.10.2014 у справі № 910/17172/14, яке змінено постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.03.2016, та набрало законної сили у встановленому законодавством порядку, мають преюдиційне значення та не підлягають повторному доведенню при розгляді цієї справи; зобов'язання відповідача за договором підряду № 304/03-11 від 25.11.2011 припинилося його виконанням 24.03.2016; матеріали справи свідчать про те, відповідачем погашено заборгованість перед позивачем лише 24.03.2016, позивач має право на нарахування 3% річних та інфляційних втрат, що не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові, починаючи з 10.09.2014 (дата звернення до суду з позовом у справі № 910/17172/14) по 14.03.2016 (дата звернення до суду з цим позовом, що є самостійно визначеною позивачем граничною датою нарахування вказаних показників); період нарахування визначений позивачем правомірно, адже, здійснений з урахуванням періоду таких нарахувань за порушення строків розрахунку, встановлених рішенням Господарського суду міста Києва від 09.10.2014 у справі № 910/17172/14, та не виходить за межі моменту припинення зобов'язань боржника; перевіривши здійснений позивачем розрахунок на предмет арифметичної правильності та визначення періодів прострочення, суд приймає його як обґрунтований та вірний, тому позовні вимоги про стягнення з відповідача 5 154 423,47 грн. інфляційних втрат та 394 489,28 грн. 3% річних підлягають задоволенню.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення Господарського суду міста Києва від 19.04.2016 у справі № 910/4752/16 скасувати з підстав неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права та прийняти нове рішення, яким відмовити повністю у задоволенні позову.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

На думку скаржника, судом першої інстанції не було взято до уваги той факт, що законодавством України не передбачено можливості стягнення інфляційних втрат, а також 3% річних окремо від основної суми боргу.

Скаржник вказує на те, що відповідач сплатив борг у добровільному порядку 24.03.2016, тобто у межах строку на добровільне погашення боргу, що підтверджується платіжним дорученням від 24.03.2016 № 8.

Також скаржник зазначає, що сума будівельних робіт, за якими між сторонами не проведено розрахунок, становила 8 694 962,96 грн., але зобов'язання щодо сплати настало на суму у розмірі 8 188 214,81 грн., таким чином, сума основного боргу була завищена на 506 748,15 грн., що призвело до невірного розрахунку інфляційних втрат та 3% річних.

У письмовому поясненні позивач заперечує проти доводів апеляційної скарги, вказує на те, що в даному випадку розмір основного боргу встановлений рішенням суду, і, відповідно до ч. 3 ст. 35 ГПК України, є обставиною, що не підлягає доказуванню, тому відсутні підстави вважати, що розрахунок був здійснений неправильно.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, заслухавши представників сторін, враховуючи доводи письмового пояснення, колегія суддів встановила наступне.

Позивач подав до Господарського суду міста Києва позовну заяву про стягнення з відповідача, у зв'язку із простроченням сплати 8 694 962,96 грн. боргу за період з 10.09.2014 по 14.03.2016 - 394 489,28 грн. 3% річних, 5 154 423,47 грн. інфляційних втрат; судового збору.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.10.2014 у справі № 910/17172/14 в задоволенні первісного позову Державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго" відмовлено повністю; зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Інлайн" про стягнення 10 823 582,10 грн. задоволено повністю; стягнуто з відповідача на користь позивача 8 694 962,96 грн. заборгованості, 669 585,93 грн. пені, 242 082,06 грн. 3% річних, 1 216 951,15 грн. інфляційних втрат та 73 800,00 грн. судового збору.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.03.2016 у справі № 910/17172/14 апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.10.2014 у справі № 910/17172/14 задоволено частково; рішення Господарського суду міста Києва від 09.10.2014 у справі № 910/17172/14 змінено в частині задоволення позовних вимог за зустрічним позовом; зустрічний позов задоволено частково; стягнуто з відповідача на користь позивача 8 694 962,96 грн. заборгованості, 299 076,16 грн. пені, 241 963,69 грн. 3% річних, 1 216 951,15 грн. інфляційних втрат та 73 800,00 грн. судового збору; в іншій частині рішення залишено без змін.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.10.2014 у справі № 910/17172/14 встановлено, що позивачем виконано роботи за договором № 304/03-11 на загальну суму 66 707 579,07 грн., з яких відповідачем оплачено 56 674 985,34 грн.; задовольняючи зустрічний позов, місцевий господарський суд виходив з того, що позивач за актами № 27, 28 за серпень 2013р.; № 39, 30 за вересень 2013р. та № 31 за жовтень 2013р., виконав роботи за договором на загальну суму 10 134 962,96 грн., які відповідач прийняв та оплатив частково, в розмірі 1 440 000,00 грн., у зв'язку з чим станом на час розгляду справи неоплаченими залишаються виконані роботи на суму 8 694 962,96 грн.

У постанові Київського апеляційного господарського суду від 02.03.2016 у справі № 910/17172/14 вказано, що перевіривши розрахунок пені, інфляційної складової суми боргу та трьох відсотків річних, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про обґрунтованість зустрічних вимог, проте, враховуючи допущені позивачем при здійсненні розрахунку пені та трьох відсотків річних помилки, вважає підставним стягнення з ДП "НАК "Укренерго" на користь ТОВ "Інлайн" 8 694 962,96 грн. заборгованості, 241 963,69 грн. 3% річних, 1 216 951,15 грн. інфляційних втрат та 299 076,16 грн. пені за порушення строків розрахунку за актами № 27, 28 за період з 20.09.2013 до 19.03.2014, № 39, 30 з 12.11.2013 до 11.05.2014; № 31 з 13.12.2013 до 12.06.2014, у зв'язку з чим резолютивна частина рішення Господарського суду міста Києва від 09.10.2014 у справі № 910/17172/14 про повне задоволення зустрічного позову підлягає зміні.

Як вбачається із рішення Господарського суду міста Києва від 09.10.2014 у справі № 910/17172/14, 25.11.2011 між позивачем та відповідачем укладено договір підряду № 304/03-11 із подальшими змінами, за результатами проведених відкритих конкурсних торгів (протокол оцінки пропозицій конкурсних торгів (цінових пропозицій) № 100 від 27.10.2011) на виконання будівельно-монтажних та пусконалагоджувальних робіт з постачання обладнання за проектом "Реконструкція з надбудовою нежитлової будівлі під адмінбудинок по вул. Комінтерна, 25, в Шевченківському районі м. Києва".

Статтею 837 ЦК України передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 527 ЦК України визначено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно із 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом; кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Стаття 525 ЦК України встановлює, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання (п. 7.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", із змінами і доповненнями).

Згідно із ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано; у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

18.03.2016 заступником начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України прийнято постанову ВП № 50550360, у якій зазначено, що ним розглянута заява позивача про примусове виконання наказу № 910/17172/14, виданого 11.03.2016 Господарським судом міста Києва про стягнення з відповідача на користь позивача 8 694 962,96 грн. заборгованості, 299 076,16 грн. пені, 241 963,69 грн. 3% річних, 1 216 951,15 грн. інфляційних втрат та 73 800,00 грн. судового збору та відкрито виконавче провадження.

Постановою ВП № 50550360 від 30.03.2016 виконавче провадження з примусового виконання наказу № 910/17172/14, виданого 11.03.2016 Господарським судом міста Києва, закінчено, у зв'язку із фактичним виконанням рішення в повному обсязі.

Як вбачається із матеріалів справи, зобов'язання відповідача за договором підряду № 304/03-11 від 25.11.2011 припинилось його виконанням 24.03.2016.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку; зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно із ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Позивач у позовній заяві просить стягнути з відповідача інфляційні втрати та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання за період з 10.09.2014 (дата звернення до суду з позовом у справі № 910/17172/14) по 14.03.2016 (дата звернення до суду з цим позовом).

Факт порушення грошового зобов'язання відповідачем щодо оплати виконаних позивачем робіт за договором № 304/03-11 у розмірі 8 694 962,96 грн. встановлений рішенням Господарського суду міста Києва від 09.10.2014 у справі № 910/17172/14 та постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.03.2016 у справі № 910/17172/14.

Таким чином, здійснивши перерахунок сум інфляційних нарахувань та 3% річних, нарахованих позивачем, апеляційний господарський суд вважає суми інфляційних нарахувань у розмірі 5 154 423,47 грн. та 3% річних у розмірі 394 489,28 грн. правильними та такими, що підлягають стягненню з відповідача.

Апеляційний господарський суд не погоджується із доводами апеляційної скарги, враховуючи викладене та наступне.

Постановою про відкриття виконавчого провадження від 18.03.2016 ВП № 50550360 встановлено термін самостійно виконати рішення до 24.03.2016 включно, проте, це не означає звільнення боржника від відповідальності за прострочення виконання договірного зобов'язання, прострочення якого тривало до моменту сплати боргу.

Твердження щодо завищення суми основного боргу на 506 748,15 грн. у справі № 910/4752/16 є безпідставним, оскільки висновок судів у справі № 910/17172/14 про наявність у відповідача перед позивачем основного боргу в розмірі 8 694 962,96 грн. є обставиною, яка не доказується при розгляді справи № 910/4752/16 відповідно до норми ст. 35 ГПК України.

Пунктом 5.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" роз'яснено, що кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом зі сплатою суми основного боргу, так і окремо від неї.

Слід зазначити, що добровільне погашення заборгованості, не звільняє винну сторону від відповідальності за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Апеляційний господарський суд не вбачає порушення господарським судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права.

Скаржник в апеляційній скарзі не вказав на існування обставин, які б свідчили про прийняття судом першої інстанції неправильного рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав, встановлених нормами законодавства та відповідно до матеріалів справи, для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни рішення господарського суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду міста Києва від 19.04.2016 у справі № 910/4752/16 залишити без змін, апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго" залишити без задоволення.

2. Справу № 910/4752/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя Л.М. Ропій

Судді В.І. Рябуха

Л.Г. Сітайло