ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" червня 2016 р. Справа № 925/560/16

Господарський суд Черкаської області в складі: головуючого - судді Спаських Н.М. з секретарем судового засідання Волна С.В., за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - за довіреністю;

від відповідача: не з'явився;

від третьої особи Держфінінспекція : не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси справу за позовом комунального підприємства "Придніпровська служба утримання будинків" Черкаської міської ради до приватного підприємства "Юридична фірма "ІМПЕРІАЛ" про стягнення 22 965,53 грн.

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення коштів, як завищеної вартості виконаних робіт по договору між сторонами про надання послуг № 17 від 01.06.2010 в сумі 22 965,53 грн. Позов умотивовано висновками проведеної у позивача перевірки Черкаською об'єднаною державною фінансовою інспекцією, викладеними в т.ч. у вимозі від 13.04.2016 № 23-06/27-2307.

В судовому засіданні представник позивача свої вимоги підтримав повністю та просить їх задовольнити.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, не направив свого представника у жодне судове засідання, заперечень проти позову суду не надіслав.

Ухвалою від 13.06.2016 до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог було залучено Державну фінансову інспекцію у Черкаській області. Представник третьої особи в засідання теж не з'явився.

Суд вважає можливим розглядати справу за відсутності представників відповідача та третьої особи за наявними у справі матеріалами, відповідно до статті 75 ГПК України та з огляду на таке.

Суд вжив усіх заходів для належного повідомлення відповідача про дату і час розгляду справи, ухвала суду від 13.06.2016 надіслана відповідачу за адресою, вказаною в позовній заяві та у Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Відповідно до пункту 20.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 24.10.2011 "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам" місцезнаходження юридичної особи або фізичної особи - підприємця визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

В пункті 3.9.1. постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" вказано, що у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації -адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. До повноважень господарських судів не віднесено з'ясування фактичного місцезнаходження юридичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Неявка відповідача у судове засідання не перешкоджає розгляду справи, а направляти свого представника у судове засідання чи заперечувати проти позову є правом сторони, а не обовязком.

Одночасно, застосовуючи положення ГПК України та Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи, суд зазначає, що частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку, який кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.1989 у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S. A. v. Spain).

Заслухавши доводи та пояснення представника позивача і дослідивши наявні у справі письмові докази й оцінивши їх у сукупності, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити повністю, з наступних підстав:

У відповідності до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

З матеріалів справи вбачається, що 01.06.2010 між комунальним підприємством "Придніпровська служба утримання будинків" Черкаської міської ради (Замовник, позивач), в особі директора ОСОБА_2, який діє на підставі статуту, з одного боку та приватним підприємством "Юридична фірма "Імперіал" (Виконавець, відповідач) в особі директора ОСОБА_3, який діє на підставі статуту з іншого боку було укладено договір № 17 про надання послуг (а.с. 27-29), у відповідності до якого Замовник доручає Виконавцеві надання Послуг, зобов'язується прийняти Послуги та оплатити їх, а Виконавець зобов'язується за дорученням Замовника, в межах та на умовах, визначених в цьому договорі, виключно в інтересах Замовникам надати останньому Послуги, спрямовані на погашення заборгованості боржників позивача ( п. 1.1. договору).

Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками Сторін, а також скріплення дійсними печатками Сторін, та діє до 31 грудня 2013 року ( п. 6.1. договору).

Сума винагороди, що має бути сплачена Замовником за надані Виконавцем відповідно до Договору послуги визначається Сторонами в Актах приймання-передачі наданих послуг, на підставі яких Виконавець складає та надає Замовнику рахунки-фактури ( п. 3.3. договору).

Укладений сторонами договір є договором про надання послуг та відповідає нормам ст. 901-903 ЦК України, у відповідності до яких за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Виконавець повинен надати послугу особисто. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

За доводами позивача, договір відповідачем виконувався, борги з боржників були частково стягнуті.

За умовами договору між сторонами (розділ 3) розмір винагороди відповідача за надані послуги становить 20% від суми погашеної заборгованості, яка перерахована на рахунок Замовника або сплачена через касу Замовника Боржником по заборгованості і прострочена на строк до 3х місяців, та 40% від суми погашеної заборгованості, яка перерахована на рахунок Замовника або сплачена через касу Замовника Боржником по заборгованості і прострочена на строк більше 3х років.

Позивачем у справу надано акти звірки ( а.с. 31-75) за період з липня 2012 року по січень 2013 року, в яких перелічені боржники позивача, суми їх заборгованості, оплачений борг та розмір винагороди відповідача.

За доводами представника позивача спору між сторонами з приводу якості наданих відповідачем послуг в ході виконання договору не виникало.

Додатковою угодою № 1 від 28.02.2013 року ( а.с. 30) сторони за взаємною згодою припинили дію договору про надання послуг № 17 від 01.06.2010 року і засвідчили, що не мають неврегульованих спорів з приводу виконання договору, а також сторони не мають претензій одна до одної.

Позов заявлено з підстав, що після проведення у позивача ревізії фінансово-господарської діяльності за період з 01.07.2012 року по 30.11.2015 року і надіслання вимоги від 13.04.2016 № 23-06/27-2307 про усунення порушень щодо укладеного між сторонами договору і проведених за ним розрахунків, фінансовою інспекцією було зроблено висновок, що приватному підприємству "Юридична фірма "Імперіал" з боку позивача нараховано в завищеному розмірі винагороду в сумі 22 965,53 грн.

Згідно висновків Черкаської об'єднаної державної фінансової інспекції, внаслідок виявленого порушення встановлено завищення вартості виконаних робіт на суму 22 965,53 грн., чим завдано підприємству матеріальної шкоди (збитків) на загальну суму 22 965,53 грн., які позивачу пропонується стягнути у примусову порядку з відповідача (а.с. 24-26).

Ухвалою від 27.05.2016 року суд зобов'язав позивача надати детальний розрахунок суми боргу що стягується, обґрунтувати правову природу стягуваних грошових коштів та вказати норми чинного законодавства, які передбачають можливість їх стягнення.

Дані вимоги ухвали позивачем не виконані.

Представник позивача пояснив, що деталізувати розрахунки по сумі позовних вимог він не може, бо спірна сума вказана у вимозі Держфінінспекції у Черкаській області від 13.04.2016 року ( а.с. 24) і порядок її визначення відсутній. Правову природу стягуваних коштів позивач також не може пояснити.

Глава 63 ЦК України про послуги, якою врегульовано правовідносини сторін за укладеним договором № 17 від 01.06.2010 року не містить норми, яка дозволяє стягувати "нараховану в завищеному розмірі винагороду" з відповідача по справі, як це визначила Держфінінспекція у вимозі до позивача про усунення порушень від 13.04.2016 року ( а.с. 24).

Позивач не доводить, що відповідачем порушено договірне зобов'язання, визначене для нього у договорі № 17 від 01.06.2010 року.

Розмір винагороди та порядок її обрахунку сторонами визначено у розділі 3 договору і виконання цієї умови договору про оплату послуг відповідача у встановленому порядку та розмірі підлягає до безумовного виконання з боку позивача у відповідності до ст. 193 ГК та ст. 526 ЦК України.

Згідно положень ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Договір між сторонами не встановлює підстав для повернення відповідачем на користь позивача частини винагороди та не встановлює порядок визначення цієї частини.

Згідно положень чинного законодавства (ст. 15,16 ЦК), зацікавлена особа для захисту свого порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту, який в першу чергу випливає із спеціального законодавства, яке врегульовує відносини сторін (рішення Верховного Суду України від 19.05.2010 року).

Позивач не вказує та не доводить суду правову підставу позову про стягнення спірних коштів та не вказує їх природу. Розрахунок ціни позову відсутній. Підставою для позову позивач вказує лише висновки Держфінспекції у Черкаській області від 13.04.2016 року (а.с. 24), які не містять правової оцінки правовідносин сторін спору та правовї підстави для стягнення грошових коштів.

Законодавством, яке регулює відносини сторін з приводу укладеного договору про надання послуг, не передбачено підстав для стягнення з виконавця нарахованої "в завищеному розмірі винагороди", як визначає спірні кошти фінансова інспекція по акту ревізії та позивач у своєму позові.

Будь-які виявлені порушення бюджетної та цінової дисципліни у замовника послуг згідно чинного законодавства не є підставою для майнової відповідальності виконавця, оскільки таке не передбачено нормами ЦК України. Крім того, договір № 17 між сторонами про надання послуг від 01.06.2010 не визнано недійсним (зокрема, щодо ціни), а тому він повинен виконуватися сторонами у відповідності до його положень.

Через недоведеність правової підстави позову у суду немає підстав для застосування до відповідача майнової відповідальності, яка не ґрунтується на фактах порушення вимог чинного законодавства чи умов договору між сторонами.

Ціна та порядок її визначення є договірною категорією, істотною умовою договору та встановлюється за погодженням обох сторін, а не лише виконавцем по договору, за що на нього можна було б покласти одноособову відповідальність при неправильності її визначення.

На підставі викладеного, наданими суду поясненнями і доказами позивачем не доведено підстав для майнової відповідальності відповідача перед позивачем і для стягнення спірних коштів.

Недоведеність правової підстави позову та правомірності позовних вимог є підставою для відмови у позові.

На підставі ст. 49 ГПК України, при відмові у позові, судові витрати покладаються на позивача і йому не відшкодовуються.

Керуючись ст. 49, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду протягом 10 днів.

Повне рішення складено 23 червня 2016 року

Суддя Н.М. Спаських