КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" липня 2016 р. Справа№ 910/7447/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Сухового В.Г.

Мальченко А.О.

секретар судового засідання Яценко І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Універ 21 Лтд» на рішення Господарського суду міста Києва від 30.05.2016 року

у справі № 910/7447/16 (суддя - Гумега О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Універ 21 Лтд»

до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик»

про зобов'язання вчинити дії та стягнення штрафних санкцій

за участю представників сторін:

від позивача: Кайдан Д.-С. Т., довіреність б/н від 18.04.2016 року

від відповідача: Ємельянов В.Р., довіреність №46 віл 06.06.2016 року

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Універ 21 Лтд» (позивач у справі) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» (відповідач у справі) про зобов'язання Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» виконати платіжні доручення:

- від 1 квітня 2016 року №119 на перерахування коштів з рахунку №0060, отримувачу ТОВ «Ланет Нетворк», банківські реквізити: ПАТ "КБ «Євробанк», МФО 380355, рахунок: №0001, сума: 150,00 грн;

- від 1 квітня 2016 року №120 на перерахування коштів з рахунку №0060, отримувачу ТОВ «Ланет Нетворк», банківські реквізити: ПАТ «КБ «Євробанк», МФО 380355, рахунок: №0001, сума: 600,00 грн. ;

- від 1 квітня 2016 року №121 на перерахування коштів з рахунку №0060, отримувачу: ф-я ПрАТ «ІДС Аква Сервіс», банківські реквізити: ПАТ «Укрексімбанк», МФО 322313, рахунок: №5297, сума: 455,88 грн. ;

- від 1 квітня 2016 року №122 на перерахування коштів з рахунку №0060, отримувачу: ПАТ «Київенерго», банківські реквізити: Головне управління по м. Київу ПАТ «Державний ощадний банк України», МФО 322669, рахунок: №1, сума: 217000,00 грн.

- від 1 квітня 2016 року № 123 на перерахування коштів з рахунку №0060, отримувачу: ПАТ «Київенерго», банківські реквізити: ПАТ «ПУМБ», МФО 334851, рахунок: №260029395, сума: 3000,00 грн. ;

- від 1 квітня 2016 року № 126 на перерахування коштів з рахунку №0060, отримувачу: ПП «Окко-Бізнес Контракт», банківські реквізити: ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у м. Києві, МФО 380805, рахунок: №4, сума: 9445,50 грн.

Також просить стягнути з Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Універ 21 Лтд» пеню в розмірі 3921,07 грн. за неналежне виконання взятих договірних зобов'язань.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на безпідставне невиконання відповідачем зобов'язань щодо розрахунково-касового обслуговування щодо проведення та виконання направлених позивачем платіжних доручень на підставі договору №1998/110060 банківського рахунку юридичної особи та договору №447-110060/КБ про надання ПАТ «КБ «Хрещатик» послуг в системі «Клієнт-Банк» від 28.01.2014 року.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.05.2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

При ухваленні зазначеного рішення суд дійшов висновку про те, що відповідачем у справі всупереч взятих на себе договірних зобов'язань не було виконано надані позивачем платіжні доручення про перерахування грошових коштів, що відповідно є порушенням прав Товариства з обмеженою відповідальністю «Універ 21 Лтд». Однак враховуючи віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» до категорії неплатоспроможних та введення тимчасової адміністрації, місцевий господарський суд дійшов висновку, що задоволення вимог кредиторів банку може здійснюватись виключно у порядку передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», приписи якого є обов'язковими до застосування під час здійснення тимчасової адміністрації.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Універ 21 Лтд», подав апеляційну скаргу (вх. № 06-29.2/3731 від 09.06.2016 року), в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 30.05.2016 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що платіжні доручення, виконання яких є предметом спору, були надані позивачем, як клієнтом, ще до введення тимчасової адміністрації у банку, що, на думку позивача, є підставою для задоволення його позовних вимог та зобов'язання банку виконати такі платіжні доручення на загальну суму 230651,38 грн.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.06.2016 року у справі №910/7447/16 апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Універ 21 Лтд» прийнята до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя -Жук Г.А., судді - Мальченко А.О., Суховий В.Г. та призначено до розгляду на 06.07.2016 року.

У судовому засіданні 06.07.2016 року представник позивача у справі підтримав доводи апеляційної скарги, просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 30.05.2016 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Представник відповідача у судовому засіданні 06.07.2016 року заперечив проти доводів апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, та просив апеляційний господарський суд залишити рішення Господарського суду міста Києва від 30.05.2016 року без змін.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи, апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду, розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, встановила наступне.

03.05.2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Універ 21 Лтд» (клієнт за договором, позивач у справі) та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Хрещатик» (банк за договором, відповідач у справі) було укладено договір№1998/110060 банківського рахунку юридичної особи (а.с. 16-18), відповідно до п. 1.1. якого банк відкриває клієнту поточний (і) рахунок (и) відповідно до Інструкції «Про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах», затвердженої Постановою Правління Національного Банку України №492 від 12.11.2003 та здійснює його розрахунково-касове обслуговування, надає комісійні послуги згідно з нормативно-правовими актами НБУ, чинним законодавством України, внутрішніми правилами та процедурами Банку.

Відповідно до п. 2.1 договору банк зобов'язався, зокрема, забезпечувати збереження коштів клієнта на його рахунках; належним чином виконувати комплексне обслуговування клієнта відповідно до умов цього договору та «Тарифів ПАТ «КБ «Хрещатик» у відповідності до тарифного пакету «Стандартний тарифний план»; своєчасно здійснювати розрахункові операції клієнта відповідно до чинного законодавства України, нормативно-правових актів НБУ; обслуговувати клієнта в межах режиму роботи для розрахунково-касового обслуговування клієнтів, визначеного банком; забезпечувати своєчасне зарахування коштів на рахунок Клієнта.

Згідно з п.п. 2.4.1 п. 2.4 договору, клієнт має право надавати до банку розрахункові документи у паперовому, а у разі роботи в системі «Клієнт- Банк» у електронному вигляді, та здійснювати розрахункові операції за допомогою платіжних інструментів, зокрема, платіжного доручення.

Відповідно до п.п. 2.4.2 п. 2.4 договору клієнт має право самостійно розпоряджатися коштами на своєму рахунку з дотриманням вимог чинного законодавства за винятком випадків, передбачених законодавством.

Як визначено у п. 3.1 договору, за несвоєчасне (пізніше наступного операційного дня після отримання відповідного документа) чи неправильне списання з вини банку суми з рахунку Клієнта, а також за несвоєчасне та неправильне зарахування суми, яка належить власнику рахунку, банк несе відповідальність згідно з чинним законодавством України.

Пунктами 9.1, 9.2, 9.3 договору визначено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання; якщо за 30 днів до закінчення терміну дії договору жодна із сторін письмово не заявить про його припинення, договір вважається продовженим на діючих умовах на невизначений строк. Кожна із сторін договору, продовженого на невизначений строк, може відмовитись від договору у будь-який час, письмово попередивши про це другу сторону за 30 днів; дія договору припиняється за згодою сторін або у випадках, передбачених чинним законодавством України.

Сторонами не надано доказів звернення одна до одної із заявами про припинення дії договору чи його розірвання, що свідчить, що даний договір банківського рахунку юридичної особи є чинним.

28.01.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Універ 21 Лтд» (клієнт за договором, позивач у справі) та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Хрещатик» (банк за договором, відповідач у справі) було укладено договір №447-110060/КБ про надання ПАТ «КБ «Хрещатик» послуг в системі «Клієнт-Банк» (далі - договір про надання послуг в системі «Клієнт-Банк»).

Пунктом 1.1 наведеного договору передбачено, що клієнт доручає, а банк бере на себе зобов'язання по забезпеченню виконання умов розрахункового обслуговування Клієнта у відповідності з договором №1998/110060 банківського рахунку юридичної особи від 03.05.2012 року з використанням системи електронних платежів програмно-технічного комплексу «Клієнт-Банк».

Згідно з п. 1.2 договору про надання послуг в системі «Клієнт-Банк», в ПТК «Клієнт-Банк» розрахунковим документом, що змінює відповідний паперовий документ, є електронний розрахунковий документ, який використовується як підстава для проведення фінансових операцій, а відповідно до п. 1.3 - сторони визнають юридичну чинність платежів, здійснених за допомогою ПТК «Клієнт-Банк» і їх рівну юридичну чинність із платежами, здійсненими з використанням розрахункових документів на паперових носіях.

Відповідно до п.п. 2.1.3 п. 2.1 договору про надання послуг в системі «Клієнт-Банк» банк зобов'язується здійснювати операції по рахунку Клієнта на підставі ЕРЖ, які прийняті по телекомунікаційним каналам зв'язку в електронному вигляді, в межах залишку коштів на його рахунку.

Згідно з п.п. 10.1, 10.2 договору цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 28.01.2015 року. Якщо за 30 днів до закінчення терміну дії договору жодна із сторін письмово не заявить про припинення його дії, договір вважається продовженим на діючих умовах на невизначений термін.

Станом на час розгляду справи даний договорів про надання ПАТ «КБ «Хрещатик» послуг в системі «Клієнт-Банк» є також чинним.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.04.2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю позивач у справі засобами дистанційного розрахункового обслуговування (через систему «Клієнт-Банк») надіслало ПАТ «КБ «Хрещатик» розпорядження на перерахування коштів згідно платіжних доручень №119 від 01.04.2016 року на суму 150,00 грн., №120 від 01.04.2016 року на суму 600,00 грн., №121 від 01.04.2016 року на суму 455,88 грн., №122 від 01.04.2016 року на суму 217000,00 грн., №123 від 01.04.2016 року на суму 3000,00 грн., №126 від 01.04.2016 року на суму 9445,50 грн., а всього на суму 230651,38 грн., протягом операційного часу роботи банку, що підтверджується реєстром відправлених документів за 01.04.2016 по рахунку №0060.

Згідно доданої до позовної заяви банківської виписки по рахунку №0060 за період з 01.04.2016 по 01.04.2016 підтверджується, що залишок коштів на вказаному рахунку позивача №0060 становив 244641,21 грн, а отже, був достатнім для виконання банком вищезазначених платіжних доручень позивача.

Матеріалами справи підтверджується та не заперечується відповідачем у відзиві на позовну заяву той факт, що перекази за вказаними платіжними дорученнями №№ 119-123, № 126 від 01.04.2016 не були проведені банком, а самі платіжні доручення були повернуті клієнту без виконання.

Відповідно до ч. 1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором банківського рахунку.

Відповідно до ч. 1 ст.1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно ст. 1068 ЦК України, банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Пунктом 2.10 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління НБУ від 21.01.2004 № 22 (в редакції чинній на момент подання платіжних доручень позивачем), клієнт, виходячи з технічних можливостей своїх та обслуговуючого банку, може подавати до банку розрахункові документи як на паперових носіях, так і у вигляді електронних розрахункових документів, використовуючи системи дистанційного обслуговування. Спосіб подання клієнтом документів до банку передбачається в договорі банківського рахунку.

Загальний порядок здійснення переказу коштів в Україні, а також відповідальність суб'єктів переказу регулюються Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Обов'язок відповідача виконати платіжні дорученні позивача закріплений в п. 8.1. ст. 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та в пп. 1.9., 1.12 вищезазначеної Інструкції (в редакції чинній на момент виникнення спору), якими передбачено, що доручення платників про списання коштів зі своїх рахунків банки приймають до виконання виключно в межах залишку коштів на цих рахунках або якщо договором між банком і платником передбачено їх приймання та виконання в разі відсутності/недостатності коштів на цих рахунках. Банк (філія, відділення), який не може виконати розрахунковий документ на списання/примусове списання/стягнення коштів з рахунка клієнта банку в установлений законодавством України термін, якщо немає/недостатньо коштів на своєму кореспондентському рахунку, зобов'язаний: узяти розрахунковий документ платника/стягувача на обліковування за відповідним позабалансовим рахунком; надіслати письмове повідомлення платнику/стягувачу про невиконання його розрахункового документа із зазначенням причини: «Немає/недостатньо коштів на кореспондентському рахунку банку»; ужити заходів для відновлення своєї платоспроможності. Платник/стягувач, отримавши повідомлення банку, для забезпечення своїх прав щодо розрахунків може вжити заходів відповідно до законодавства України. Банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня.

Пунктами 2.3.-2.3.2. договору передбачені випадки, коли банк має право відмовляти клієнту у виконанні платіжних доручень. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не було здійснено за поданими 01.04.2016 року позивачем платіжними дорученнями перерахування коштів у встановлений законом строк, а також, всупереч положенням законодавства та договірним зобов'язанням, не повідомлено позивача про причини невиконання платіжних доручень.

Відповідно до ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

За загальним правилом, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, окрім випадків і лише в порядку, встановлених законом (стаття 321 Цивільного кодексу України).

Матеріалами справи підтверджується, що всупереч вимогам чинного законодавства та умовам договору, відповідачем не були виконані платіжні доручення, надані позивачем для перерахування грошових коштів, що є порушенням прав та інтересів позивача у справі.

Разом з цим судом досліджено, що відповідно до постанови Правління Національного банку України від 05.04.2016 № 234 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05.04.2016 № 463 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Хрещатик» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

Згідно з даним рішенням розпочато процедуру виведення ПАТ «КБ «Хрещатик» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком на один місяць з 05 квітня 2016 р. до 04 травня 2016 р. включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ «КБ «Хрещатик», визначені статтями 37-39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Костенку Ігорю Івановичу строком на один місяць з 05 квітня 2016 р. до 04 травня 2016 р. включно.

Згідно рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 21.04.2016 № 560, продовжено строки тимчасової адміністрації в ПАТ «КБ «Хрещатик» з 05 травня 2016 р. до 04 червня 2016 р. включно.

Відповідно до даного рішення продовжено повноваження уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «КБ «Хрещатик» Костенка Ігоря Івановича з 05 травня 2016 р. до 04 червня 2016 р. включно.

Вказана інформація міститься на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб всесвітньої мережі Інтернет (http://www.fg.gov.ua), та відповідно до ст. 35 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) є загальновідомою та не потребує доказування.

Таким чином, станом на момент розгляду даного спору господарським судом першої інстанції, у відповідача запроваджено тимчасову адміністрацію.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом у даних правовідносинах.

Пунктом 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до пункту 6 статті 2 вказаного Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Тому, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

За правилами ст. 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд розпочинає виведення неплатоспроможного банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації в банку на наступний робочий день після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних. Під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

Статтею 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» врегульовані наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: 1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; 2) примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; 3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку; 4) зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом; 5) нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед кредиторами.

Визначення поняття «кредитор банку» міститься у ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», відповідно до якої кредитор банку - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Беручи до уваги наведене, колегія суддів зазначає, що між сторонами склалися зобов'язальні правовідносини на підставі договору банківського рахунка, які носять майново-грошовий характер, а відтак, у даному випадку позивач виступає кредитором, на якого поширюється обмеження, встановлені п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Аналогічну правову позицію викладено в постановах Верховного Суду України від 25.03.2015 № 3-24гс15 у справі № 910/9232/14, від 01.04.2015 року №3-25гс15 у справі № 910/5560/14, від 22.04.2015 року №3-63гс15 у справі № 910/9234/14, від 27.05.2015 року №3-217гс15у справі № 910/12766/14.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів зазначає, що вимоги позивача не можуть бути задоволені в силу положень п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Апеляційним господарським судом також встановлено, що відповідно до рішення Правління Національного банку України від 02 червня 2016 року № 46-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 03 червня 2016 року № 913, «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Хрещатик» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Відтак, без банківської ліцензії відповідач не має повноважень на здійснення банківської діяльності, зокрема, на обслуговування рахунків позивача та здійснення відповідно перерахування коштів.

Статтею 17 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачена заборона на здійснення банківської діяльності без банківської ліцензії.

Частиною 5 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку.

Вимоги за зобов'язаннями банку, що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури (частини 2 та 3 статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів»).

Положеннями ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено повноваження уповноваженої особи Фонду, зокрема, відповідно до пункту 4 частини 1 вказаної статті, уповноважена особа Фонду з дня свого призначення, серед іншого, складає реєстр акцептованих вимог кредиторів та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів.

Таким чином, оскільки законом встановлено спеціальний порядок здійснення ліквідації банку та проведення розрахунків з його кредиторами, то, враховуючи прийняте рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про початок процедури ліквідації банку, відповідача у справі, задоволення вимог кредиторів банку може здійснюватись виключно у порядку передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», приписи якого є обов'язковими до застосування під час здійснення тимчасової адміністрації та під час задоволення вимог кредиторів банку при його ліквідації. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 10.06.2015 року №3-223гс15 та постановах Вищого господарського суду України від 07.07.2015 року у справі №922/5614/14, від 22.07.2015 року у справі №922/5975/14, від 12.08.2015 року у справі №910/5122/15-г.

Враховуючи відсутність підстав для задоволення вимоги про зобов'язання банку вчинити дії, то похідна вимога про стягнення з відповідача пені за невиконання відповідачем спірних платіжних доручень №№ 119-123, № 126 від 01.04.2016 у розмірі 3921,07 грн. задоволенню також не підлягає.

За таких обставин, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 30.05.2016 року у справі №910/7447/16 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а відтак передбачених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Враховуючи вимоги ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір за перегляд рішення в апеляційній інстанції покладається на апелянта.

Керуючись ст. 49, 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Універ 21 Лтд» на рішення Господарського суду міста Києва від 30.05.2016 року у справі №910/7447/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 30.05.2016 року у справі №910/7447/16 залишити без змін.

3. Справу №910/7447/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст. ст. 107-111 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді В.Г. Суховий

А.О. Мальченко