ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.06.2016 Справа № 905/1830/16

Господарський суд Донецької області у складі судді Сажневої М.В., розглянувши матеріали справи

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «СРЗ»
до Публічного акціонерного товариства «Старокраматорський машинобудівний завод»
простягнення 106 577,28 грн

за участю представників:

від позивачаОСОБА_1 представник за довіреністю
від відповідачане зявились
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду Донецької області передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «СРЗ» до Публічного акціонерного товариства «Старокраматорський машинобудівний завод» про стягнення заборгованості у розмірі 80000,00 грн, пені у розмірі 18679,05 грн, 3% річних у розмірі 1897,92 грн та інфляційних втрат у розмірі 6000,31 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань за договором поставки №165/15С від 02.09.2015 щодо здійснення повної та своєчасної оплати вартості поставленого товару.

Відповідач повноважних представників в судове засідання не направив, відзив на позов не надав, своїм процесуальним правом не скористався, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення, яке міститься в матеріалах справи.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального Кодексу України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами. З урахуванням належного повідомлення про час та місце проведення судового розгляду обох сторін, судом забезпечено сторонам рівні процесуальні можливості у захисті їхніх процесуальних прав і законних інтересів, у наданні доказів та здійсненні інших процесуальних прав. Суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у справі матеріалами, яких достатньо для встановлення обставин та вирішення спору по суті, згідно ст. 75 Господарського процесуального Кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд Донецької області

В С Т А Н О В И В :

02.09.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю «СРЗ» (постачальник, позивач) та Публічним акціонерним товариством «Старокраматорський машинобудівний завод» (покупець, відповідач) підписано договір поставки №165/15С (далі - Договір).

За умовами вказаного Договору продавець зобовязався передати, а покупець зобовязався прийняти і оплатити згідно з умовами даного Договору чавун переробний (далі - товар), номенклатура, кількість, ціна і строк поставки якого погоджені сторонами в Додатку №1 (Специфікація №1), яка є невідємною частиною даного Договору (п. 1.1 Договору).

Згідно з п. 1.2. Договору загальна сума Договору складає 140400,00 грн у тому числі ПДВ 20% - 23400,00 грн.

02.09.2015 позивачем та відповідачем підписано Специфікацію №1 до Договору, у якій погоджено поставку товару на суму 140400,00 грн та визначено найменування, кількість, ціну товару, умови поставки та оплати товару.

На виконання умов Договору позивач поставив відповідачу товар на суму 140400,00 грн, що підтверджується наявною у матеріалах справи видатковою накладною №РН-м-94 від 04.09.2015 на поставку товару на суму 140400,00 грн.

Отримання відповідачем товару, зазначеного у видатковій накладній, підтверджується підписом його представника на зазначеній накладній та довіреністю відповідача на отримання товару від позивача.

Відповідачем жодних заперечень щодо отримання товару від позивача за Договором не надано.

Частиною другою статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Зобовязання сторін виникли в порядку статті 11 Цивільного кодексу України з дій юридичних осіб, які в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують зазначені права та обовязки, а укладений між ними правочин за своєю правовою природою є договором поставки та підпадає під правове регулювання норм статей 712, 655-697 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України.

До виконання господарських договорів застосовується відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, встановлених цим Кодексом, що передбачено приписами другого абзацу пункту першого статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупцю для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з його особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У статті 692 Цивільного кодексу України зазначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з п. 3.2 Договору покупець здійснює оплату з товар в наступному порядку:

25% від загальної вартості по Специфікації №1 (Додатку №1) - передплата, здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок продавця протягом 5-ти банківських днів з моменту підписання договору і виставлення рахунку;

Остаточний платіж в розмірі 75% - здійснюється протягом 10-ти банківських днів з моменту поставки товару. Датою оплати вважається дата зарахування грошових коштів на рахунок продавця.

На виконання умов Договору відповідач 03.09.2015 перерахував позивачу передплату у розмірі 25% від загальної вартості товару в сумі 35100,00 грн, що підтверджується випискою з особового рахунку позивача за 03.09.2015.

Таким чином, остаточний розрахунок за товар отриманий за видатковою накладною № РН-м-94 від 04.09.2015 згідно з умовами п. 3.2 Договору відповідач зобовязаний був здійснити - до 18.09.2015 включно.

Судом встановлено, що позивач свої зобовязання за Договором виконав належним чином, а саме поставив відповідачу товар на загальну суму 140400,00 грн., що підтверджується матеріалами справи.

Проте, в порушення умов Договору, остаточний розрахунок отриманий товар, відповідач здійснив не в повному обсязі та з порушенням строку оплати, сплативши на рахунок постачальника 30.12.2015 кошти в сумі 15300,00 грн та 21.04.2016 кошти в сумі 10000,00 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи виписками по особовому рахунку.

Таким чином, станом на час розгляду справи у відповідача утворилась непогашена заборгованість за Договором №165/15С поставки від 02.09.2015 у розмірі 80000,00 грн.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, не надав. Належних доказів погашення заборгованості станом на час вирішення спору відповідачем суду не надано.

Враховуючи викладене, позовні вимоги про стягнення з відповідача основного боргу за отриманий товар у розмірі 80000,00 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Позивач також просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 18679,05 грн, нараховану за період з 21.09.2015 по 21.02.2016, 3% річних у розмірі 1897,92 грн, нараховані за період з 21.09.2015 по 19.05.2016 та інфляційні втрати у розмірі 6000,31 грн, нараховані за період з 21.09.2015 по 21.04.2016.

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов'язань може забезпечуватись згідно з договором неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі неналежного виконання зобов'язань.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно з ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Згідно з п. 7.4 Договору в разі порушення строку оплати фактично поставленого товару покупець сплачує продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення від суми несвоєчасно перерахованих грошових коштів, а також зобовязується сплатити інфляційні збитки і три відсотки річних. Пеня нараховується за весь час прострочення.

Оскільки факт прострочення відповідачем виконання грошового зобовязання встановлений судом та по суті відповідачем не спростований, відповідальність у вигляді пені за прострочення виконання зобовязання передбачена Договором, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені є правомірними.

Перевіривши розрахунок пені, суд визнає його невірним, оскільки з урахуванням сплати відповідачем 30.12.2015 частини заборгованості у сумі 15300,00 грн, пеню на суму заборгованості у розмірі 105300,00 грн необхідно було нараховувати по 29.12.2015, а з 30.12.2015 необхідно нараховувати пеню на зменшену суму заборгованості у розмірі 90000,00 грн. Крім того, позивачем не враховано, що в 2016 році 366 днів.

За здійсненим судом перерахунком розмір пені за прострочення оплати товару становить 18652,32 грн.

В іншій частині вимоги позивача про стягнення пені задоволенню не підлягають, у звязку їх з безпідставністю.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки факт прострочення відповідачем виконання грошового зобовязання встановлений судом та по суті відповідачем не спростований, вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат є правомірними.

Перевіривши розрахунок 3% річних, суд визнає його невірним, оскільки з урахуванням сплати відповідачем 30.12.2015 частини заборгованості у сумі 15300,00 грн та 21.04.2016 частини заборгованості у розмірі 10000,00 грн, 3% річних на суму заборгованості у розмірі 105300,00 грн необхідно було нараховувати по 29.12.2015, з 30.12.2015 по 20.04.2016 необхідно нараховувати 3% річних на зменшену суму заборгованості у розмірі 90000,00 грн, а з 21.04.2015 слід нараховувати 3% річних на суму заборгованості у розмірі 80000,00 грн. Крім того, позивачем не враховано, що в 2016 році 366 днів.

За здійсненим судом перерахунком 3% річних, з урахуванням вищенаведеного, розмір 3% річних становить 1889,28 грн.

В іншій частині вимоги позивача про стягнення 3% річних задоволенню не підлягають, у звязку їх з безпідставністю.

Вимоги про стягнення інфляційних втрат у розмірі 6000,31 грн підлягають задоволенню за розрахунком позивача, перевіреним судом.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

У звязку з частковим задоволенням позову, судовий збір відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Старокраматорський машинобудівний завод» (84302, Донецька обл., м. Краматорськ, вул. Конрада Гампера, 2, ідентифікаційний код 05763642) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СРЗ» (87510, Донецька обл., м. Маріуполь, пр-т Адмірала Луніна, 2, ідентифікаційний код 32183383) заборгованість у розмірі 80000 (вісімдесят тисяч) грн 00 коп., пеню у розмірі 18652 (вісімнадцять тисяч шістсот пятдесят дві) грн 32 коп., 3% річних у розмірі 1889 (одна тисяча вісімсот вісімдесят девять) грн 28 коп., інфляційні втрати у розмірі 6000 (шість тисяч) грн 31 коп. та судовий збір у розмірі 1598 (одна тисяча пятсот девяносто вісім) грн 18 коп.

Після набрання рішенням законної сили видати накази.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України, та може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені Господарським процесуальним кодексом України.

Повне рішення складено: 27.06.2016

Суддя М.В. Сажнева