КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" червня 2016 р. Справа№ 910/114/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Жук Г.А.

Дикунської С.Я.

при секретарі судового засідання Євдокимові В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «УКРТРАНСГАЗ» в особі філії «Управління магістральних газопроводів «ЛЬВІВТРАНСГАЗ»

на рішення Господарського суду міста Києва

від 19.02.2016

у справі №910/114/16 (суддя - Мельник В.І.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «УКРТРАНСГАЗ» в особі філії «Управління магістральних газопроводів «ЛЬВІВТРАНСГАЗ»,

до Державного підприємства «Управління відомчої воєнізованої охорони»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Державна фінансова інспекція у місті Києві,

про відшкодування збитків,

за участю представників сторін:

від позивача: Гудима В.О. - представник (довіреність №1092 від 28.12.15);

від відповідача: Савченко А.О. - представник (довіреність №01-45/05-126 від 14.03.2016);

від третя особа: Марініч А.А. - представник (довіреність № б/н від 16.02.16);

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз» (надалі - ПАТ «Укртрансгаз», позивач) в особі філії «Управління магістральних газопроводів «ЛЬВІВТРАНСГАЗ» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства «Управління відомчої воєнізованої охорони» (надалі - ДП «Управління відомчої воєнізованої охорони», відповідач) про відшкодування збитків у сумі 6 750,00 грн, зумовлених завищенням розміру вартості послуг, наданих за договором про закупівлю послуг, що встановлено моніторингом, проведеним Державною фінансовою інспекцією у місті Києві.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.02.2016 було залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Державну фінансову інспекцію у місті Києві (надалі - Держфінінспекція у м. Києві, третя особа).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.02.2016 у справі №910/114/16 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням суду, Публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз» в особі філії «Управління магістральних газопроводів «Львівтрансгаз» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення судом першої інстанції прийняте з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним і неповним дослідженням доказів, порушенням норм матеріального права, у зв'язку з чим висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.04.2016 колегію суддів у складі: головуючий суддя Шевченко Е.О., судді Зубець Л.П., Мартюк А.І апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 07.06.2016.

Розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного господарського суду від 25.05.2016 № 09-52/1776/16, у зв'язку з припиненням повноважень у головуючого судді Шевченка Е.О., призначено повторний автоматичний розподіл справи, за яким справа № 910/114/16 передана для розгляду судовій колегії у складі: головуючий суддя Мальченко А.О., судді Жук Г.А., Суховий В.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.05.2016 апеляційну скаргу прийнято до провадження визначеною колегією суддів.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.06.2016 було відкладено розгляд справи на 29.06.2016 у зв'язку із задоволенням відповідного клопотання відповідача.

У зв'язку з перебуванням судді Сухового В.Г. на лікарняному, протоколом про автоматичну зміну складу колегії суддів справа №911/114/16 передана для розгляду судовій колегії у складі: головуючий суддя Мальченко А.О., судді Жук Г.А., Дикунська С.Я. та ухвалою від 29.06.2016 апеляційна скарга прийнята до провадження у зазначеному складі суду.

В судовому засіданні 29.06.2016 представники скаржника та третьої особи доводи, викладені в апеляційній скарзі підтримали повністю, оскаржуване рішення просили скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Представник відповідача проти доводів апеляційної скарги заперечив, вважає рішення законним та обґрунтованим, у зв'язку з чим просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити оскаржуване рішення без змін.

29.06.2016 в судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови апеляційного господарського суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні у справі докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування господарським судом норм чинного законодавства, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Місцевим господарським судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 20.11.2013 між Публічним акціонерним товариством «Укртрансгаз» в особі філії «Управління магістральних газопроводів «Львівтрансгаз» (в тексті договору - замовник) та Державним підприємством «Управління відомчої воєнізованої охорони» (в тексті договору - виконавець) був укладений договір про закупівлю послуг, пов'язаних із особистою безпекою (послуг з охорони особливо важливих об'єктів ПАТ «Укртрансгаз», які знаходяться на балансі УМГ «Львівтрансгаз» (надалі - договір).

В подальшому 19.11.2014 між сторонами була укладена Додаткова угода №1 до договору на підставі частини 6 статті 40 Закону України «Про здійснення державних закупівель».

Відповідно до пункту 1.1. договору, в редакції Додаткової угоди №1, виконавець приймає на себе зобов'язання надати послуги пов'язані з особистою безпекою (послуги з охорони особливо важливого об'єкту - ПСГ ДКС «Дашава» Дашавського ВУПЗГ УМГ «Львівтрансгаз») на об'єкті замовника, адреса та розташування якого зазначені сторонами у Дислокації (Додаток №1 до договору). Замовник зобов'язується прийняти послуги виконавця у встановлений сторонами час дії договору і щомісячно сплачувати виконавцю плату за отримані послуги. Послуги надаються замовнику з 20.11.2013 до моменту проведення нової процедури закупівлі і підписання нової угоди.

Пунктом 3.1. договору, в редакції Додаткової угоди №1, встановлено, що загальна вартість договору про закупівлю послуг з охорони особливо важливого об'єкту - ПСГ ДКС «Дашава» Дашавського ВУПЗГ УМГ «Львівтрансгаз» складає 291 202,27 грн, в т.ч. ПДВ, що є на 20 % більша від початкової суми договору № від 20.11.2013.

Загальна вартість договору визначена з врахуванням податку на додану вартість та вартості всіх витрат, пов'язаних з виконанням договору, до моменту його повного завершення. Якщо для виконання договору необхідно здійснити витрати, обов'язок по сплаті яких прямо не покладений на замовника, такі витрати покладаються на виконавця.

Договір набирає чинності з 20.11.2013 та діє до моменту проведення нової процедури закупівлі і підписання нової угоди, а в частині розрахунків - до повного виконання (пункт 11.1. договору, в редакції Додаткової угоди №1).

Відповідно до частини 1 статті 40 Закону України «Про здійснення державних закупівель» договір про закупівлю укладається в письмовій формі відповідно до положень Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Правовідносини, що склались між сторонами в ході виконання даного договору за своєю правовою природою є договором надання послуг, за умовами якого, відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України, одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до статей 626, 629 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Договір є обов'язковим до виконання сторонами.

За приписами статей 509, 526 ЦК України, статей 173, 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Місцевим господарським судом було встановлено, що на виконання умов договору позивач надав відповідачеві послуги за період з листопада 2013 року по січень 2015 року на загальну суму 291 202,27 грн, а відповідач вказані послуги отримав, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами здачі-прийняття робіт (надання послуг), підписаними уповноваженими представниками сторін та скріпленими печатками підприємств (а.с.36-51).

Надані відповідачем за договором послуги позивач оплатив в повному обсязі, що не заперечувалось представниками сторін у судовому засіданні.

З матеріалів справи вбачається, що 24.02.2015 за наслідками моніторингу господарських операцій щодо закупівлі послуг, пов'язаних з особливою безпекою головним державним аудитором відділу оперативного аудиту складено довідку №8, в якій встановлено, що в ході перевірки укладених між сторонами договорів виявлено включення вартості витрат на відрядження на суму 6 750,00 грн, які фактично не підтверджені відповідачем.

Для моніторингу вказаних господарських операцій працівниками Держфінінспекції в м.Києві проведено зустрічну перевірку з метою документального та фактичного підтвердження виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювались між позивачем та відповідачем, за період з 20.11.2011 по 16.01.2015, за результатами якої складено довідку від 29.01.2015 №18-31/57.

В ході перевірки було встановлено, що витрати на відрядження працівників у вказаний період відповідачем не здійснювались, а відтак має місце завищення вартості наданих послуг за спірним договором на суму 6 750,00 грн.

Спір виник в зв'язку з тим, що, на думку позивача, кошти в сумі 6 750,00 грн, які становлять вартість завищених робіт, є збитками позивача та підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для відмови у задоволенні позову, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Під збитками розуміються втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно зі статтею 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Частиною 1 статті 225 Господарського кодексу України встановлено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафна санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною.

Згідно зі статтями 610-611 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до частин 1-2 статті 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Наслідки порушень зобов'язань за договором є правовою підставою, згідно зі статтею 623 Цивільного кодексу України, для стягнення збитків.

З огляду на зазначене, для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме, протиправної поведінки, збитків (як грошового вираження шкоди), причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду України від 01.07.2015 у справі №916/3311/14.

При цьому, на позивача покладається обов'язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяними збитками.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позивачем як особою, на яку покладено обов'язок доведення своїх вимог належними та допустимими доказами, не було доведено факт наявності вини у відповідача та понесення позивачем збитків в розмірі 6 750,00 грн внаслідок неналежного виконання зобов'язань відповідачем за договором.

Крім того, колегія суддів наголошує на тому, що правовідносини між сторонами спору виникли внаслідок укладення господарського договору, в якому сторонами було погоджено зокрема ціну послуг, та умови якого, відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковими для виконання обома сторонами.

Доводи апелянта про те, що довідкою №8 від 24.02.2015, складеною за результатами проведення операційного аудиту в філії УМГ «ЛЬВІВТРАНСГАЗ» ПАТ «УКРТРАНСГАЗ» та довідкою Державної фінансової інспекції в м.Києві від 29.01.2015 № 18-31/57 підтверджується факт завдання позивачеві збитків в сумі 6 750,00 грн, відхиляються судовою колегією як безпідставні та необґрунтовані, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб'єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно, за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про державні закупівлі, діяльністю суб'єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні.

Згідно зі статтею 15 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» (в редакції, яка діяла на дату підписання цього акту) законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов'язковими для виконання службовими особами об'єктів, що контролюються.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджету та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на приведення роботи підконтрольної організації у відповідність із вимогами законодавства у майбутньому і є обов'язковою до виконання. Що ж стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово відшкодовані шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення органу державного фінансового контролю до суду з відповідним позовом.

Орган державного фінансового контролю має право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути кошти на відшкодування виявлених в ході перевірки збитків.

Сам лише акт органу державного фінансового контролю не визначений законодавством як безумовний доказ господарського чи цивільно-правового правопорушення. Обставини, вказані в такому акті, в господарському судочинстві повинні підтверджуватися належними доказами у відповідності до статей 33 та 34 Господарського процесуального кодексу України, відтак довідка ДФІ в м. Києві від 29.01.2015 №18-31/57 не є преюдиційним фактом у розумінні статті 35 Господарського процесуального кодексу України.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 15.04.2014 у справі №21-63а14, від 15.09.2015 у справі №21-812а15.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем не були наведені обставини, не надано належних та допустимих доказів на їх підтвердження, які б свідчили про обґрунтованість позовних вимог.

За приписами статей 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарським судом міста Києва у справі №910/114/16 прийнято з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги обґрунтованих висновків суду не спростовують, у зв'язку з чим оскаржуване рішення має бути залишеним без змін, а апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «УКРТРАНСГАЗ» в особі філії «Управління магістральних газопроводів «ЛЬВІВТРАНСГАЗ» без задоволення.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на апелянта.

Керуючись статтями 4-3, 32-34, 43, 49, 96, 99, 101 - 106 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УКРТРАНСГАЗ» в особі філії «Управління магістральних газопроводів «ЛЬВІВТРАНСГАЗ» на рішення Господарського суду міста Києва від 19.02.2016 у справі №910/114/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 19.02.2016 у справі №910/114/16 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/114/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді Г.А. Жук

С.Я. Дикунська