КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" червня 2016 р. Справа№ 925/340/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гончарова С.А.

суддів: Скрипки І.М.

Яковлєва М.Л.

при секретарі судового засідання Денисюк І.Г.

за участю представників:

від позивача: Шевченко І.О. - за належним чином оформленою довіреністю;

від відповідача: Любіч В.П. - за належним чином оформленою довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Кемікал Елементс Юкрейн" на рішення господарського суду Черкаської області від 19.04.2016 року у справі № 925/340/16 (суддя Васянович А.В.)

за позовом Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Атомкомплект" державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кемікал Елементс Юкрейн"

про стягнення 50904,63 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 19.04.2016 року позов задоволено повністю: вирішено стягнути з ТОВ "Кемікал Елементс Юкрейн" на користь Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Атомкомплект" державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" 50 904,63 грн. - неустойки та 1 378,00 грн - витрат на сплату судового збору.

Не погодившись з вказаним рішенням, ТОВ "Кемікал Елементс Юкрейн" звернулося до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким повністю відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що рішення суду є необґрунтованим і таким, що підлягає скасуванню на підставі ч. 1 ст. 104 ГПК України через невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Зокрема, апелянт зазначає, що з урахуванням визнання боргу Відповідачем за умовою відстрочки протягом шести місяців строк перебіг позовної давності, щодо сплати пені та штрафу починається з (18.09.2014 + 6 місяців) 18.03.2015 року та закінчується 17.03.2016 року, тому строк позовної давності в один рік підлягає застосуванню, щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Також, апелянт вказує, що суд першої інстанції, що оскільки оригінал документа є єдиним примірником і необхідний для обліку діяльності підприємства (позивача чи відповідача), суд першої інстанції досліджуючи письмові докази, а саме оригінал угоди від 16.02.2015 року надану Позивачем та оригінал угод від 16.02.2014 року надану Відповідачем, не врахував, різні редакції однієї угоди, одного й того ж предмету

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.05.2016р. апеляційну скаргу ТОВ "Кемікал Елементс Юкрейн" на рішення господарського суду Черкаської області від 19.04.2016 року у справі № 925/340/16 разом з доданими до неї матеріалами було повернуто скаржнику на підставі п.п. 1 ч. 1 ст. 97 Господарського процесуального кодексу України.

27.05.2016 року апеляційна скарга ТОВ "Кемікал Елементс Юкрейн" надійшла до Київського апеляційного господарського суду повторно.

Відповідно автоматичного розподілу справ між суддями для розгляду даної апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі: Гончаров С.А. (головуючий), Скрипка І.М., Яковлєв М.Л.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.05.2016 року у визначеному складі колегії суддів апеляційну скаргу прийнято до розгляду, відновлено строк на апеляційне оскарження, порушено апеляційне провадження у справі, розгляд справи призначено на 22.06.2016 року.

Позивач, згідно з поданим до суду 21.06.2016 року відзивом, проти доводів викладених в апеляційній скарзі заперечив та просить апеляційний суд залишити оскаржуване рішення господарського без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, заслухавши пояснення учасників судового процесу, присутніх в судовому засіданні, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Місцевим господарським судом вірно встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне.

15.04.2013 року між державним підприємством Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Атомкомплект" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Завод хімічних реактивів "Донецьк-Реактив" (в подальшому найменування відповідача було змінено на товариство з обмеженою відповідальністю "Кемікал Елементс Юкрейн") було укладено договір поставки №11-16-1-13-802.

Згідно п. 1.1. вищевказаного договору постачальник зобов'язався в порядку і на умовах, визначених у договорі, виготовити і поставити кислоту борну (марка А) для потреб ВП "Запорізька АЕС", ВП "Южно-Українська АЕС", ВП "Рівненська АЕС" та ВП "Хмельницька АЕС" ДП НАЕК "Енергоатом", а покупець - в порядку і на умовах, визначених у договорі, прийняти і оплатити продукцію.

Найменування, одиниці виміру і загальна кількість продукції, її номенклатура, ціна і строк поставки зазначено в специфікаціях, які є невід'ємною частиною договору (п. 1.2. договору).

Згідно з п. 3.1. договору, сума договору складає 4583808,00 грн., у тому числі ПДВ - 763968,00 грн.

Відповідно до п. 5.2 договору, поставка продукції згідно специфікації здійснюється автомобільним транспортом на умовах DDР - відділення ВП "Складське господарство" ДП "НАЕК "Енергоатом" згідно Інкотермс 2000.

Однак в процесі виконання договору, відповідачем було допущено порушення строків поставки продукції, що було підставою для застосування до нього штрафних санкцій.

Керуючись пунктом 9.2 договору, ч. 2 ст. 6 Господарського процесуального кодексу України, ч. 2 ст. 222 Господарського кодексу України, з метою досудового врегулювання спору, позивач надіслав на адресу відповідача претензію (вих. №5523/51 від 11 червня 2014 року ) про неналежне виконання та стягнення неустойки в розмірі 54157,59 грн. по договору поставки від 15.04.2013 року № 11-16-1-13-802 у зв'язку з порушенням строку поставки.

Від відповідача надійшла відповідь на претензію від 18 вересня 2014 року №514/1 в якій відповідач зазначив, що позивачем було порушено строки оплати продукції, а також було визнано прострочення поставки продукції згідно договору та запропоновано відстрочити сплату неустойки в розмірі 50904,63 грн. на 6 місяців.

16.02.2015 року з метою врегулювання претензійних вимог в досудовому порядку, сторони договору нову угоду про врегулювання претензійних вимог по договору поставки №11-16-1-13-802 від 15 квітня 2013 року.

Відповідно до умов угоди, відповідач визнав частину вимог про сплату неустойки за порушення строків поставки товару в розмірі 50904,63 грн., а позивач визнав претензію відповідача в частині вимог про сплату 3% річних та інфляційних витрат на загальну суму 1292,26 грн. за порушення грошового зобов'язання.

Згідно п. 6 угоди, зобов'язання про сплату штрафних санкцій у сумі 50904,63 грн. було відстрочено на 6 місяців.

Як зазначалось, позовними вимогами у даній справі є стягнення штрафних санкцій в розмірі 50904,63 грн.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що відповідачем порушено строк поставки продукції згідно договору поставки №11-16-1-13-802. від 15.04.2013 року.

Судова колегія, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв'язок, погоджується з висновками, з яких виходив місцевий господарський суд при прийнятті оскаржуваного рішення з наступних підстав.

Як зазначає суд першої інстанції, угоду від 16.02.2015 року про врегулювання претензійних вимог по договору поставки №11-16-1-13-802 від 15.04.2013 року, оригінал якої було надано позивачем суду для огляду, датовано 16 лютого 2015 року, до цього ж, відповідачем було надано до суду першої інстанції аналогічну угоду, в якій вказано дату її укладення 16 лютого 2014 року.

Доводи скаржника про те, що оригінал документа є єдиним примірником і необхідний для обліку діяльності підприємства (позивача чи відповідача), а суд першої інстанції досліджуючи письмові докази (оригінал угоди від 16.02.2015 року наданий Позивачем та оригінал угод від 16.02.2014 року наданий Відповідачем), не врахував різні редакції однієї угоди, одного й того ж предмету, до уваги не приймаються з огляду на наступне.

Зі змісту угод вбачається, що під час її укладання сторони посилаються на інший документ, а саме на претензію від 18 вересня 2014 року №514/1 (вх. АК від 23 вересня 2014 року №8991), відповідна претензія міститься в матеріалах справи.

Укладаючи договір 16 лютого 2014 року, як стверджує відповідач, сторони фізично не могли посилатися в ньому на документ який було виготовлено значно пізніше - у вересні 2014 року, на що представником позивача було пояснено суду, що в даному випадку сторонами було допущено технічну помилку у році укладання договору.

Суд першої інстанції вірно погодився з доводами позивача, а тому приходить до висновку, що угоду про врегулювання претензійних вимог по договору поставки від 15 квітня 2013 року №11-16-1-13-802 фактично було укладено сторонами 16 лютого 2015 року.

Враховуючи вищевказане, строк виконання зобов'язання відповідача щодо сплати штрафних санкцій настав 16 серпня 2015 року.

Тому, апеляційним судом критично приймаються доводи апелянта стосовно того, що з урахуванням визнання боргу Відповідачем за умовою відстрочки протягом шести місяців строк перебіг позовної давності, щодо сплати пені та штрафу починається з 18.03.2015 року та закінчується 17.03.2016 року, тому строк позовної давності в один рік підлягає застосуванню, щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

В даному випадку з моменту прострочення поставки товару.

При цьому, порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін.

Згідно положень ст. 258 Цивільного кодексу України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Але, судом першої інстанції, вірно враховано положення ст. 264 Цивільного кодексу України відповідно до умов якої перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (ст. 259 Цивільного кодексу України).

Тобто, визнаючи борг зі сплати неустойки у відповіді на претензію, а також укладаючи 16 лютого 2015 року угоду із визначенням нового строку сплати неустойки перебіг позовної давності переривався, а також встановлювався новий строк сплати визнаної відповідачем суми штрафних санкцій, відповідно встановлювався новий строк початку перебігу позовної давності, а не порядок його обчислення.

Відповідач не виконав вимоги п. 6 угоди, в зв'язку з чим, позивач направив на адресу відповідача досудове нагадування від 10 вересня 2015 року № 6137/51, після чого, позивач був змушений звернутися до господарського суду за захистом та відновленням порушених господарських прав.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем, всупереч ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, не доведено факту сплати визнаного розміру штрафу та пені у визначений умовами договору новий строк.

Приписами п. 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" зазначено, що застосування іншого виду неустойки - штрафу до грошового зобов'язання законом не передбачено, що, втім, не виключає можливості його встановлення в укладеному сторонами договорі (наприклад, за необґрунтовану відмову від переказу коштів за розрахунковими документами отримувача коштів), притому і як самостійний захід відповідальності, і як такий, що застосовується поряд з пенею. В останньому випадку не йдеться про притягнення до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення двічі, тому що відповідальність настає лише один раз - у вигляді сплати неустойки, яка включає у себе і пеню, і штраф як лише форми її сплати.

Розмір штрафу та пені, яка підлягає сплаті сторонами узгоджено договором.

Відповідно до ст.35 Господарського процесуального кодексу України обставини які визнаються сторонами та іншими особами обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

З огляду на викладене позовні вимоги Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Атомкомплект" державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" є обґрунтованими та такими, що вірно задоволені судом першої інстанції.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення господарського суду Черкаської області від 19.04.2016 року у справі № 925/340/16 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Разом з тим, доводи Товариства з обмеженою відповідальністю "Кемікал Елементс Юкрейн", викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Кемікал Елементс Юкрейн" на рішення господарського суду міста Києва від 19.04.2016 року у справі № 925/340/16 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Кемікал Елементс Юкрейн" на рішення господарського суду Черкаської області від 19.04.2016 року у справі № 925/340/16 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 19.04.2016 року у справі № 925/340/16 - залишити без змін.

3. Матеріали справи № 925/340/16 повернути до суду першої інстанції.

Постанова може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя С.А. Гончаров

Судді І.М. Скрипка

М.Л. Яковлєв