ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2016р. Справа№ 914/1050/16

За позовом: Приватного акціонерного товариства Сортнасіннєовоч-Львів, м.Львів,

до відповідача: Приватного підприємства Гамелія, м. Львів,

про: стягнення 134 347,00 грн.

Суддя М. Синчук

при секретарі О. Гринчишин

За участю представників:

позивача: ОСОБА_1 довіреність б/н від 04.01.16р.;

відповідача: не зявився.

Представнику позивача розяснено права та обовязки передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді не подавалось. Клопотань про технічну фіксацію судового процесу не поступало.

На розгляд господарського суду Львівської області подано позовну заяву Приватного акціонерного товариства Сортнасіннєовоч-Львів до Приватного підприємства Гамелія про стягнення 134 347,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідач в порушення умов договору оренди нежитлового приміщення №0108/2 від 01.08.2013 р. своєчасно та в повному обсязі не сплатив орендну плату та не виконав обовязку щодо повернення майна, внаслідок чого виник борг зі сплати основної заборгованості в сумі 12 365,80 грн, 2 433,82 грн пені за період з 10.11.2015 р. по 17.04.2016 р., 156,82 грн 3% річних за період з 10.11.2015 р. 08.04.2016р., 537,79 грн інфляційних втрат за період з 10.11.2015р. 30.03.2016р. та 61 744,00 грн неустойки за період з 12.11.2015р. 31.03.2016р. (з врахуванням заяви позивача від 23.06.2016 р.).

Ухвалою суду від 20.04.2016 р. справу прийнято до розгляду, розгляд справи призначено на 23.05.2016 р. Рух справи відображено у попередніх ухвалах суду.

В судове засідання 23.06.2016 р. представник позивача зявився, через канцелярію суду подав заяву про зменшення позовних вимог. В судовому засіданні просить суд стягнути з відповідача 12 365,80 грн. основної заборгованості, 2 433,82 грн пені за період з 10.11.2015 р. по 17.04.2016 р., 156,82 грн 3% річних за період з 10.11.2015 р. 08.04.2016р., 537,79 грн інфляційних втрат за період з 10.11.2015р. 30.03.2016р. та 61 744,00 грн неустойки за період з 12.11.2015р. 31.03.2016р.

В судове засідання 23.06.2016 р. представник відповідача не зявився, незважаючи на те, що був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи судом, про причини неявки уповноваженого представника в судове засідання не повідомив, вимог ухвали суду від 22.06.2016р. не виконав.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 77 зазначеного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із пунктом 3.9.2 постанови № 18 від 26.12.2011р. пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Одночасно, застосовуючи положення Господарського процесуального кодексу України та Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи господарський суд зазначає, що частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку, який кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення від 07.07.1989 Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Надані позивачем матеріали свідчать про те, що неявка відповідача не перешкоджає вирішенню спору, отже справу розглянуто відповідно до ст. 75 ГПК України за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Вислухавши представника позивача, проаналізувавши матеріали справи, суд встановив таке.

01 серпня 2013 року між Приватним акціонерним товариством Сортнасіннєовоч-Львів (орендодавець) та Приватним підприємством Гамелія (орендар) укладено договір оренди нежитлового приміщення №0108/2 (надалі Договір). За умовами цього Договору орендодавець (позивач у справі) передав, а орендар (відповідач у справі) прийняв в тимчасове, платне користування (оренду) нежитлове приміщення, загальною площею 280 м.кв., що знаходиться за адресою: Львівська область, Жовківський район, м. Дубляни, вул. Вокзальна, буд. 4, а орендар зобовязується сплачувати оренду плату відповідно до цього Договору. (а.с. 13-14)

01.08.2013 р. між сторонами у справі підписано ОСОБА_1 приймання-передачі нежитлових приміщень площею 280 м.кв. (а.с. 15)

Відповідно до п. 1.2. Договору приміщення, що орендується, надається орендарю для ведення підприємницької діяльності.

Згідно п. 2.2.1. Договору орендар зобовязаний прийняти по акту прийому-передачі орендоване приміщення в тимчасове платне користування і сплачувати орендну плату відповідно до умов цього Договору

Згідно п. 5.1. та п. 5.2. Договору договір оренди укладений терміном на 24 місяці і вступає в силу з моменту прийняття обєкта оренди по акту приймання-передачі у термін. При розірванні Договору з ініціативи однієї сторони, ініціатор повинен повідомити другу сторону про намір розірвати вказаний Договір не менше як за 60 календарних днів. Орендар повинен сплатити орендну плату за фактичний термін оренди.

Відповідно до п. 2.2.9. Договору орендар зобовязаний повернути орендодавцю орендоване приміщення в належному стані, не гіршому ніж на час передачі його в оренду протягом 2 (двох) днів з дня припинення дії цього Договору.

Згідно п. 2.3.3. Договору орендодавець має право вимагати в орендаря повернення орендованого приміщення у спосіб та у строки встановлені цим Договором.

07.09.2015 р. на адресу відповідача позивачем було надіслано заяву про відмову від договору оренди, що підтверджується поштовим штампом на описі вкладення у цінний лист та отримано відповідачем 09.09.2015 р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. (а.с. 26, 27, 28)

З урахуванням п. 2.2.9., п. 5.2. Договору оренди, договір припинив свою дію 09.11.2015 р.

Відповідно до п. 3.1 та 3.2. Договору орендна плата за орендоване приміщення становить 6 720,00 грн в місяць в тому числі ПДВ. Орендну плату орендар вносить за орендоване приміщення по перерахунку.

Як вбачається із долучених до матеріалів справи банківських виписок відповідач сплатив орендну плату за користування приміщенням на загальну суму 67 460,20 грн. (а.с. 43-57)

Як вбачається з підписаного та скріпленого печатками сторін ОСОБА_1 звірки взаєморозрахунків (оригінал якого оглянуто судом в судовому засіданні), заборгованість відповідача перед позивачем станом на 01.01.2015 р. становить 10 880,00 грн (а.с. 41)

Таким чином, за 2015 рік відповідач сплатив 56 580,20 грн (67 460,20 грн 10 880,0 грн = 56 580,20 грн)

Виходячи з матеріалів справи відповідач повинен був сплатити 69 216,00 грн (01.01.15-30.10.15 (за 10 місяців)) + 2016 грн (орендна плата за 01.11.15 р. - 09.11.15 р.)

Таким чином, заборгованість відповідача по сплаті орендної плати за Договором станом на 09.11.2015 р. становить 12 635,8 грн (69 216,00 грн 56 580,20 грн)

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 2.2.9 Договору, орендар зобовязаний повернути орендодавцю орендоване приміщення в належному стані, не гіршому, ніж на час передачі його в оренду протягом 2 (двох) днів з дня припинення дії цього договору.

Відповідач орендоване майно до 12.11.2015р. не повернув. В судовому засіданні 22.06.2016р. представник відповідача зазначив, що орендоване майно станом на момент розгляду справи не повернуте, надалі використовується відповідачем. Докази повернення орендованого майна в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ч. 2 ст. 785 ЦК України у разі невиконання наймачем обов'язку щодо повернення речі наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Позивачем нараховується неустойка у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення. Право на неустойку у позивача виникло після спливу двох днів з моменту припинення Договором дії, а саме з 12.11.2015р. в сумі 61744 грн.

12.11.15 р. 30.11.15 р. 8064 грн,

01.12.15 р. 31.12.15 р. 13420 грн,

01.01.16 р. 31.01.16 р. 13420 грн,

01.02.16 р. 29.02.16 р. 13420 грн,

01.03.16 р. 31.03.16 р. 13420 грн.

Таким чином, невиконання відповідачем умов Договору, а саме несвоєчасна сплата орендної плати, невиконання обовязку щодо повернення майна (речі) стала підставою для стягнення основної заборгованості в сумі 12 365,80 грн, 2 433,82 грн пені за період з 10.11.2015 р. по 17.04.2016 р., 156,82 грн 3% річних за період з 10.11.2015 р. 08.04.2016р., 537,79 грн інфляційних втрат за період з 10.11.2015р. 30.03.2016р. та 61 744,00 грн неустойки за період з 12.11.2015р. 31.03.2016р.

При винесенні рішення суд виходив з такого.

Відповідно до ст. 174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Відповідно до ч. 1 ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Як встановлено в судовому засіданні, 01 серпня 2013 року між Приватним акціонерним товариством Сортнасіннєовоч-Львів (орендодавець) та Приватним підприємством Гамелія (орендар) укладено договір оренди нежитлового приміщення №0108/2 (надалі Договір). За умовами цього Договору орендодавець (позивач у справі) передав, а орендар (відповідач у справі) прийняв в тимчасове, платне користування (оренду) нежитлове приміщення, загальною площею 280 м.кв., що знаходиться за адресою: Львівська область, Жовківський район, м. Дубляни, вул. Вокзальна, буд. 4, а орендар зобовязується сплачувати оренду плату відповідно до цього Договору.

Згідно п. 5.1. та п. 5.2. Договору договір оренди укладений терміном на 24 місяці і вступає в силу з моменту прийняття обєкта оренди по акту приймання-передачі. При розірванні Договору з ініціативи однієї сторони, ініціатор повинен повідомити другу сторону про намір розірвати вказаний Договір не менше як за 60 календарних днів. Орендар повинен сплатити орендну плату за фактичний термін оренди.

Відповідно до п. 2.2.9. Договору орендар зобовязаний повернути орендодавцю орендоване приміщення в належному стані, не гіршому ніж на час передачі його в оренду протягом 2 (двох) днів з дня припинення дії цього Договору.

Згідно п. 2.3.3. Договору орендодавець має право вимагати в орендаря повернення орендованого приміщення у спосіб та у строки встановлені цим Договором.

07.09.2015 р. на адресу відповідача позивачем було надіслано заяву про відмову від договору оренди.

З урахуванням п. 2.2.9., п. 5.2. Договору оренди, договір припинив свою дію 09.11.2015 р.

Відповідно до п. 3.1 та 3.2. Договору орендна плата за орендоване приміщення становить 6 720,00 грн в місяць в тому числі ПДВ. Орендну плату орендар вносить за орендоване приміщення по перерахунку.

Як вбачається із долучених до матеріалів справи банківських виписок відповідач сплатив орендну плату за користування приміщенням на загальну суму 67 460,20 грн.

Як вбачається з підписаного та скріпленого печатками сторін ОСОБА_1 звірки взаєморозрахунків, заборгованість відповідача перед позивачем станом на 01.01.2015 р. становить 10 880,00 грн.

Таким чином, за 2015 рік відповідач сплатив 56 580,20 грн (67 460,20 грн 10 880,0 грн)

Виходячи з матеріалів справи відповідач повинен був сплатити 69 216,00 грн (01.01.15-30.10.15 (за 10 місяців)) + 2016 грн (орендна плата за 01.11.15 р. - 09.11.15 р.)

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості по сплаті орендної плати за Договором в розмірі 12 635,8 грн (69 216,00 грн 56 580,20 грн) є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Період заборгованості 10.11.2015 - 30.03.2016р.р. - сума боргу (грн.) - 12635.8 грн - сукупний індекс інфляції за період - 1.043 - інфляційне збільшення суми боргу 537,79 грн.

Сума боргу (грн) - 12635.8 грн - період прострочення - 10.11.2015 - 08.04.2016 р.р. - кількість днів прострочення 151 - розмір процентів річних - 3 % - загальна сума процентів - 156.82 грн.

За результатами здійсненої за допомогою системи "ЛІГА" перевірки нарахування позивачем заявлених до стягнення суми вимоги позивача про стягнення 156,82 грн. 3% річних та 537,79 грн. інфляційних втрат є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

У відповідності із ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно п.6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, які визначаються обліковою ставкою НБУ за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч.6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Відповідно до п. 4.3. Договору за несвоєчасну сплату орендної плати, та інших платежів по Договору, орендар сплачує орендодавцю пеню після 10-ти протермінованих днів від моменту оплати в розмірі 0,5% від суми боргу за кожен день протермінування оплати. Пеня нараховується за весь період протермінування.

В судовому засіданні, позивач подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, зокрема, просить суд стягнути з відповідача пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно внесеної суми за кожний день прострочення в сумі 2 433,82 грн за період з 10.11.2015 р. по 17.04.2016 р.

За результатами здійсненої за допомогою системи "ЛІГА" перевірки нарахування позивачем заявлених до стягнення суми пені, судом встановлено, що вимоги позивача про стягнення з відповідача пені в сумі 2 433,82 грн. є повністю обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 785 ЦК України у разі невиконання наймачем обов'язку щодо повернення речі наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Неустойка, стягнення якої передбачено частиною другою статті 785 ЦК України, є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і визначається законодавцем як подвійна плата за користування річчю за час прострочення (право на яку виникає в орендодавця у разі несвоєчасного повернення орендованого майна орендарем) та підлягає стягненню за весь час прострочення зобов'язання щодо повернення речі, а тому застосування до неї спеціальної позовної давності є неправильним. (Постанова Верховного суду України від 20.03.2012 р. 3-13 гс 12|40/117).

Період Неустойка

12.11.15 р. 30.11.15 р. 8064 грн,

01.12.15 р. 31.12.15 р. 13420 грн,

01.01.16 р. 31.01.16 р. 13420 грн,

01.02.16 р. 29.02.16 р. 13420 грн,

01.03.16 р. 31.03.16 р. 13420 грн.

Сума - 61 744,00 грн.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача 61 744,00 грн неустойки (з врахуванням заяви позивача від 23.06.2016 р.) є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Відповідно до пункту 1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Згідно п. 4.7. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013 р. Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України, астиною другою статті 49 ГПК передбачено, що в разі коли спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору. Зазначена норма виступає процесуальною санкцією, яка застосовується господарським судом незалежно від того, чи заявлялося відповідне клопотання заінтересованою стороною. У такому застосуванні суду слід виходити з широкого розуміння даної норми, маючи на увазі, що передбачені нею наслідки можуть наставати і в разі неправомірної бездіяльності винної особи, яка не вжила заходів до поновлення порушених нею прав і законних інтересів іншої особи (зокрема, ухилялася від задоволення її заснованих на законі вимог), що змусило останню звернутися за судовим захистом. Так, якщо зменшення позивачем розміру позовних вимог пов'язане з частковим визнанням та задоволенням позову відповідачем після подання позову, то судовий збір у відповідній частині покладається на відповідача. Або у разі коли в позові відмовлено, але з обставин справи вбачається, що спір доведено до судового розгляду внаслідок ухилення відповідача від розгляду претензії позивача, якщо вона пред'являлася (статті 6 - 8 ГПК), то судовий збір також покладається на відповідача. При цьому якщо у відповідних випадках позивача звільнено від сплати судового збору, то останній стягується в доход державного бюджету України.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу судові витрати покладаються на відповідача пропорційно до задоволених вимог.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 49, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1.Позов задовольнити повністю.

2.Стягнути з Приватного підприємства Гамелія (адреса: вул. П.Тичини, 11/112, м. Львів, 79068, ідентифікаційний код 30919389) користь Приватного акціонерного товариства Сортнасіннєовоч-Львів (адреса: 79019, м. Львів, проспект В.Чорновола, 45-а, ідентифікаційний код 00492302) 12 635,80 грн заборгованості з оплати орендної плати, 537,79 грн інфляційних втрат, 156,82 грн 3% річних, 2 433,82 грн пені, 61 744,00 грн неустойки, 1 378 грн судового збору.

3.Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст. ст. 91- 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 24.06.2016 р.

Суддя Синчук М.М.