КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" червня 2016 р. Справа№ 911/4049/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Отрюха Б.В.

Михальської Ю.Б.

від позивача: Кур'ята В.В. - представник за довіреністю;

від відповідача: не з'явився;

від третьої особи: Калінін М.В. - представник за довіреністю;

розглядаючи апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України"

на рішення Господарського суду Київської області

від 14.01.2016

у справі № 911/4049/15 (головуючий суддя Бабкіна В.М., судді Конюх О.В., Щоткіна О.В)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оріол Солар"

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державного підприємства "Енергоринок"

про звернення стягнення на предмет застави

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оріол Солар", в якому просить суд в рахунок часткового погашення заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю "Оріол Солар" перед Публічним акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" за договором кредитної лінії № 4 від 08.02.2011 р., яка станом на 28.08.2015 р. становить 18408700,41 євро, з яких: прострочена заборгованість за кредитом - 12717531,72 євро; прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 1888510,37 євро; нараховані проценти за період з 01.08.2015 р. до 27.08.2015 р. - 98778,64 євро; пеня - 339295,21 євро; 3% річних - 310924,47 євро; та 82049250,28 долари США, з яких: прострочена заборгованість за кредитом - 56383446,00 доларів США; прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 8823494,28 доларів США; нараховані проценти за період з 01.08.2015 р. до 27.08.2015 р. - 448364,25 доларів США; пеня - 15018122,84 доларів США; 3% річних - 1375822,91 США, звернути стягнення на предмет застави за договором застави майнових прав № 34 від 31.10.2011 р., який був укладений між АТ "Ощадбанк" та TOB "Оріол Солар", а саме на належне TOB "Оріол Солар" на підставі договору купівлі-продажу електроенергії № 7661/02 від 05.10.2011 р. право грошової вимоги до ДП "Енергоринок" у сумі 15607545,43 грн. за продану в березні 2014 року електроенергію; перевести на ПАТ "Ощадбанк" право грошової вимоги ТОВ "Оріол Солар" до ДП "Енергоринок" здійснити платежі за придбану у березні 2014 року електроенергію в сумі 15607545,43 грн. за договором купівлі-продажу електроенергії № 7661/02 від 08.10.2011 р., укладеним між ТОВ "Оріол Солар" та ДП "Енергоринок", а також стягнути з ТОВ "Оріол Солар" сплачений судовий збір у розмірі 73080,00 грн.

Рішенням Господарського суду Київської області від 14.01.2016 у справі № 911/4049/15 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач, звернувся до суду з апеляційною скаргою, просить рішення місцевого суду скасувати, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на те, що оскаржуване рішення винесено без з'ясування судом фактичних обставин справи, а висновки місцевого господарського суду не відповідають обставинам справи.

В обгрунування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що місцевим судом фактично було відмовлено у задоволенні позову у зв»язку із ненаданням первинних документів на підтвердження заборгованості ДП «Енергоринок» перед ТОВ «Оріол Солар». Однак банк є лише заставодержателем, а не стороною договору купівлі-продажу електроенергії № 7661/02 від 05.10.2011, майнові права за яким перебувають у заставі, а отже був позбавлений можливості надати первинні документи.

Місцевий суд, на думку апелянта, жодним чином не відреагував на ухилення ДП «Енергоринок» від виконання ухвал суду щодо надання первинних документів для підтвердження розміру заборгованості, зокрема, акту купівлі-продажу електроенергії від 31.03.2014.

В судове засідання представник відповідача не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений відповідно до Інформаційного листа ВГСУ № 01-06/2052/14 від 01.12.2014р., про причини неявки суд не повідомлено.

Розглянувши апеляційну скаргу, вислухавши пояснення представника позивача та третьої особи, колегія приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності представника відповідача, оскільки він не скористався своїми правами, передбаченими статтею 22 ГПК України та виходячи з того, що явка сторін не визнавалася обов'язковою судом апеляційної інстанції, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статті 22 ГПК України) є правом, а не обов'язком сторони.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вислухавши пояснення представника позивача та третьої особи, колегія встановила наступне.

08.02.2011 р. між Публічним акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Оріол Солар" (позичальник) було укладено договір кредитної лінії № 4.

У подальшому до вказаного кредитного договору вносились зміни та доповнення, зокрема, додатковими договорами № 1 від 04.03.2011 р., № 2 від 18.03.2011 р., № 3 від 04.04.2011 р., № 4 від 10.06.2011 р., № 5 від 24.06.2011 р., № 6 від 06.07.2011 р., № 7 від 30.11.2011 р., № 8 від 08.12.2011 р., № 9 від 31.01.2012 р., № 10 від 28.02.2012 р., № 11 від 15.11.2012 р., № 12 від 05.07.2013 р.

На виконання п. 2.1 кредитного договору (тут і далі - з урахуванням подальших змін і доповнень) банк зобов'язався надати на умовах цього договору, а позичальник зобов'язується отримати та належним чином використовувати та повернути в передбачені цим договором строки кредит у розмірі 13438943, 60 євро та 56518446, 00 доларів США та сплатити проценти та інші платежі за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до п. 2.2 кредитного договору кредит надається у вигляді мультивалютної невідновлюваної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з остаточним терміном повернення не пізніше 07.02.2021 р.

Пунктом 2.4 кредитного договору встановлено, що кредит надається траншами з позичкового рахунку в безготівковому порядку для фінансування будівництва сонячної електростанції (проект "Будівництво сонячної електростанції (АР Крим, Сакський район, с. Охотникове встановленою потужністю 20 МВт), а також інших витрат, пов'язаних з експлуатацією забудованого об'єкта будівництва.

Пунктом 2.6 кредитного договору встановлено, що за користування кредитом позичальник зобов'язаний сплачувати банку відповідну плату (проценти) в порядку та розмірах, визначених цим договором.

Згідно з пп. 2.6.1 п. 2.6 кредитного договору проценти за користування кредитом розраховуються банком на основі процентної ставки в розмірі 16% річних в гривні, 10,5% річних в євро, 10,75% річних в доларах США, яка може бути встановлена в іншому розмірі в порядку, визначеному цим договором. Проценти нараховуються методом факт/факт на основну суму боргу за строк фактичного користування кредитними коштами, починаючи з першого дня видачі кредитних коштів включно, та до повного погашення договором основної суми боргу (пп. 2.6.2 п. 2.6 кредитного договору).

Банком було виконано свої зобов'язання за кредитним договором щодо надання позичальнику кредиту траншами, що підтверджується виписками по рахунках обліку заборгованості позичальника.

31.10.2011 р., для забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором № 4 від 08.02.2011 р., між банком (заставодержатель) та TOB "Oріол Cолар" (заставодавець) було укладено договір застави майнових прав № 34, із подальшими змінами та доповненнями, у тому числі - внесеними згідно з додатковими договорами № 1 від 31.01.2012 р., № 2 від 28.02.2012 р., № 3 від 31.04.2012 р., № 4 від 30.07.2012 р., № 5 від 31.08.2012 р., № 6 від 28.09.2012 р., № 7 від 31.11.2012 р.

У відповідності з п. 1.1 договору застави майнових прав предметом застави виступає належне заставодавцю на підставі контрактів право вимагати від боржника здійснення платежів на користь заставодавця за поставлені (або такі, що будуть поставлені) боржникам товари (виконані чи надані послуги), в розмірах та в строки, передбачені умовами контрактів, укладених між заставодавцем та боржниками. У заставу за цим договором передаються як права вимоги, що належать заставодавцю в момент укладення цього договору, так і права вимоги, що виникнуть у заставодавця в майбутньому.

Згідно з п 1.2 договору застави майнових прав сторони погоджуються з тим, що на момент укладення цього договору загальна договірна вартість предмету застави становить 8248611,71 євро, що у гривневому еквіваленті по курсу НБУ станом на 31.10.2012 р. складає 85459964,33 грн.

Пунктом 3.2 зазначеного вище договору застави майнових прав, передбачено, що у випадку, якщо при настанні строку виконання зобов'язання, воно (зобов'язання) або будь-яка його частина не будуть виконані, а також в інших випадках, передбачених цим договором та/або законодавством, заставодержатель реалізує своє право застави шляхом звернення стягнення на предмет застави в порядку, визначеному цим договором та законодавством.

Відповідно до пп. 5.2.3 п. 5.2 договору застави майнових прав заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави у випадку, якщо у момент настання строку платежу зобов'язання (або відповідна їх частина) не будуть виконані, а також у будь-який час незалежно від настання строку платежу у випадку невиконання заставодавцем будь-якого з своїх обов'язків, передбачених цим договором та/або кредитним договорами та/або іншими договорами з позичальником та/або майновими поручителями.

Серед іншого, згідно із додатком № 1 до договору застави майнових прав, контрактом за договором застави майнових прав є договір купівлі-продажу електроенергії № 7661/02 від 08.10.2011 р., укладений між заставодавцем TOB "Оріол Солар" та боржником у розумінні договору застави майнових прав - Державним підприємством "Енергоринок".

За вказаним договором купівлі-продажу електроенергії № 7661/2 від 05.10.2011 р. предметом застави, що передається заставодавцем банкові, виступає право грошової вимоги до ДП "Енергоринок".

Керуючись пп.пп. 5.3.1, 5.3.2 п. 5.3 та пп. 7.1.1 п. 7.1 кредитного договору, АТ "Ощадбанк", в порядку пп. 3.3.2. п. 3.3 кредитного договору, вимогою № 55/2-06/81 від 02.12.2014 р. повідомив ТОВ "Оріол Солар" про відкликання кредиту та необхідність здійснити повне погашення кредиту (включаючи основну суму боргу, нараховані та несплачені проценти за користування кредитом, що підлягають сплаті позичальником на користь банку відповідно до умов кредитного договору) не пізніше 20 (двадцяти) банківських днів з моменту вручення вимоги.

У зв'язку з невиконанням позичальником умов кредитного договору АТ "Ощадбанк" звернулось до Господарського суду Київської області з позовом про стягнення заборгованості з ТОВ "Оріол Солар" (справа № 911/5594/14).

Згідно зі ст. 115 Господарського процесуального кодексу рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Наведені вище обставини були встановлені рішенням господарського суду Київської області у справі № 911/5594/14.

Рішенням господарського суду Київської області від 27.01.2015 р. у справі № 911/5594/14, яке набрало законної сили 13.02.2015 р., з ТОВ "Оріол Солар" на користь АТ "Ощадбанк" було стягнуто 12717531,72 євро простроченої заборгованості за кредитом, 1112915,15 євро простроченої заборгованості за нарахованими процентами, 353902,75 євро пені, 46335,07 євро 3% річних та 56383446,00 доларів США простроченої заборгованості за кредитом, 5303004,60 доларів США простроченої заборгованості за нарахованими процентами, 1571102,53 доларів США пені, 189889,72 доларів США 3% річних, 73080,00 грн. судового збору.

Невиконання позичальником умов кредитного договору, неповернення сум кредитних коштів та несплата відсотків останнім і спричинили звернення банку до суду з даним позовом, згідно з яким банк просить суд в рахунок часткового погашення заборгованості ТОВ "Оріол Солар" перед ПАТ "Державний ощадний банк України" за договором кредитної лінії № 4 від 08.02.2011 р., яка станом на 28.08.2015 р. становить 18408700,41 євро, з яких: прострочена заборгованість за кредитом - 12717531,72 євро; прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 1888510,37 євро; нараховані проценти за період з 01.08.2015 р. до 27.08.2015 р. - 98778,64 євро; пеня - 339295,21 євро; 3% річних - 310924,47 євро; та 82049250,28 долари США, з яких: прострочена заборгованість за кредитом - 56383446,00 доларів США; прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 8823494,28 доларів США; нараховані проценти за період з 01.08.2015 р. до 27.08.2015 р. - 448364,25 доларів США; пеня - 15018122,84 доларів США; 3% річних - 1375822,91 США, звернути стягнення на предмет застави за договором застави майнових прав № 34 від 31.10.2011 р., який був укладений між АТ "Ощадбанк" та TOB "Оріол Солар", а саме - на належне TOB "Оріол Солар" на підставі договору купівлі-продажу електроенергії № 7661/02 від 05.10.2011 р. право грошової вимоги до ДП "Енергоринок" у сумі 15607545,43 грн. за продану в березні 2014 року електроенергію; перевести на ПАТ "Ощадбанк" право грошової вимоги ТОВ "Оріол Солар" до ДП "Енергоринок" здійснити платежі за придбану у березні 2014 року електроенергію в сумі 15607545,43 грн. за договором купівлі-продажу електроенергії № 7661/02 від 08.10.2011 р., укладеним між ТОВ "Оріол Солар" та ДП "Енергоринок".

Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є, договори та інші правочини, інші юридичні факти.

У відповідності до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з приписами ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку, встановленому договором.

Крім того, за приписами ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Поряд з цим, як зазначено в ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення (ст. 576 Кодексу).

Статтею 589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу приписів ст. 20 Закону України "Про заставу" заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Згідно зі ст. 24 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження може здійснюватися в тому числі на підставі рішення суду. Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання вимог зазначеної статті позивачем було зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомості про звернення стягнення на предмети забезпечувального обтяження за договором застави (копію витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна долучено до матеріалів справи).

Приписами статті 23 Закону України "Про заставу" передбачено, що при заставі майнових прав реалізація предмета застави провадиться шляхом уступки заставодавцем заставодержателю вимоги, що випливає із заставленого права.

Заставодержатель набуває право вимагати в судовому порядку переводу на нього заставленого права в момент виникнення права звернення стягнення на предмет застави (ч. 2 ст. 23 Закону України "Про заставу").

Як вірно встановлено судом першої інстанції у даному випадку предметом застави виступає як наявне право грошової вимоги, так і те, що може виникнути в майбутньому, АТ "Ощадбанк" як заставодержатель, зважаючи на зазначені приписи Цивільного кодексу України та Закону України "Про заставу", за договором застави майнових прав № 34 від 31.10.2011 р. має право звернути стягнення як на весь предмет застави, так і на його складову частину.

Посилання третьої особи на ненадання згоди ДП "Енергоринок" на заміну кредитора у зобов'язанні за договором купівлі-продажу електроенергії № 7661/02 від 08.10.2011 р., укладеним між ТОВ "Оріол Солар" та ДП "Енергоринок", що передбачено пунктом 8.7 вказаного договору, не приймаються колегією до уваги, виходячи з наступних підстав.

Статтею 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов'язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Поряд з цим, статтею 1 Закону України "Про заставу" встановлено, що застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Отже, укладання договору застави не передбачає заміну кредитора у зобов'язанні на відміну від правочину відступлення права вимоги, за яким відповідно до ст. 512 ЦК України здійснюється така заміна кредитора у зобов'язанні.

Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 12.09.2011 р. у справі № 33/341 та № 11/384.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 111-28 ГПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Таким чином, укладення договору застави майнових прав № 34 від 31.10.2011 р. між позивачем та відповідачем не потребувало згоди ДП "Енергоринок".

Колегією не приймаються також до уваги також посилання ДП "Енергоринок" на нікчемність договору застави майнових прав № 34 від 31.10.2011 р., оскільки згідно з приписами ч. 2 ст. 215 ЦК України нікчемним є правочин, недійсність якого безпосередньо встановлена законом, в той час як третьою особою наявності вказаної правової підстави вважати укладений між позивачем та відповідачем договір застави майнових прав нікчемним не доведено, оскільки не наведено норми, яка б прямо передбачала недійсність вказаного договору.

Окрім того, посилання третьої особи на те, що у даному випадку договір застави майнових прав суперечить приписам статті 515 ЦК України та ч. 4 ст. 4 Закону України "Про заставу", не можуть братися до уваги з огляду на таке.

ДП "Енергоринок" наполягало на тому, що грошова вимога, яка є предметом застави, стосується зобов'язальних відносин, що склалися між ДП "Енергоринок" та відповідачем стосовно купівлі-продажу електричної енергії на оптовому ринку електричної енергії України (ОРЕ), на якому статтею 15-1 Закону України "Про електроенергетику" встановлено спеціальний порядок проведення розрахунків, а саме - платежі за електричну енергію оптовим постачальникам електричної енергії проводяться виключно з поточного рахунку із спеціальним режимом використання згідно алгоритму оптового ринку електричної енергії, тим самим ДП "Енергоринок" позбавлене права користування та розпорядження грошовими коштами на цих рахунках. Одночасно, цією ж статтею встановлюється і суб'єктний склад отримувачів цих грошових коштів. Таким чином, до грошового зобов'язання за договором № 7661/02 від 05.10.2011 р. встановлені спеціальні вимоги, а саме - виконання ДП "Енергоринок" грошового зобов'язання виключно шляхом перерахування грошових коштів із свого поточного рахунку із спеціальним режимом використання, яке, у свою чергу, може бути проведене лише на користь відповідних суб'єктів. У зв'язку з цим, місце кредитора в цьому зобов'язанні може зайняти лише спеціальний суб'єкт, передбачений законом, яким позивач не є.

Згідно ст. 515 Цивільного кодексу України заміна кредитора не допускається у зобов'язаннях, нерозривно пов'язаних з особою кредитора, зокрема, у зобов'язаннях про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Предметом застави не можуть бути вимоги, які мають особистий характер, а також інші вимоги, застава яких забороняється законом ( ч. 4 ст. 4 Закону України "Про заставу" ).

Проте, договір застави майнових прав не є договором про заміну сторони кредитора у зобов'язанні.

Крім того, станом на час розгляду справи договір застави майнових прав № 34 від 31.10.2011 р. у встановленому чинним законодавством порядку недійсним не визнано.

Банк має право звернути стягнення на заставлене майнове право грошової вимоги TOB "Оріол Солар" до ДП "Енергоринок" за договором купівлі-продажу електроенергії № 7661/02 від 05.10.2011 р. як у повному обсязі (на весь предмет застави), так і на його складову частину.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволені позовних вимог, мотивував свою відмову тим, що позивачем по справі належними та допустимим доказами не було суду доведено факт наявності заборгованості ДП "Енергоринок" перед ТОВ "Оріол Солар" за заявлений банком період, що позбавляє суд можливості задовольнити позовні вимоги.

Однак, місцевий суд не звернув увагу на наступні обставини справи.

Листом № 01/71-3338 від 31.03.2014 ДП "Енергоринок" повідомило ТОВ "Оріол Солар» про зупинення дії договору купівлі-продажу електричної енергії № 7661/02 від 05 жовтня 2011 року з 01 квітня 2014 року відповідно до пункту 6.2 договору (при настанні обставин непереборної сили сторони звільняються від виконання зобов'язання за цим договором на термін дії обставин непереборної сили і усунення їх наслідків).

Відповідно п. 6.3 договору № 7661/02 від 05 жовтня 2011 року наявність обставин непереборної сили підтверджується відповідною довідкою Торгово-промислової палати України.

В матеріалах справи наявний висновок № 747/05-4 про обставини непереборної сили, виданий Торгово-промисловою палатою України 28.03.2014, в якому Торгово-промислова палата України засвідчує про обставини непереборної сили на території Автономної Республіки Крим з 27.02.2014, які продовжують діяти по теперішній час. Дату закінчення терміну дії обставин непереборної сили на момент видачі даного висновку встановити неможливо.

У відповідності до п. 4.2 договору № 766/02 від 05.10.2011 остаточний розрахунок за куплену ДПЕ у ТОВ «Оріол Солар» електроенергію в розрахунковому місяці здійснюється до 15-го (включно) числа місяця, наступного за розрахунковим.

Таким, чином з урахуванням зупинення дії договору, термін остаточної сплати електричної енергії купованої у березні 2014 року, мав би настати 15.04.2014 року на сьогодні не настав.

На підставі викладеного колегія приходить до висновку про те, що ТОВ "Оріол Солар" не наділений правом вимагати оплати реалізованої за договором електричної енергії, а ДП "Енергоринок" звільнений від зобов'язання за цим договором на термін дії обставин непереборної сили і усунення їх наслідків.

Відступлення права вимоги полягає в передачі кредитором належного йому на підставі зобов'язання права (вимоги) іншій особі. Відтак, іншій особі може бути передано тільки право, що належить кредитору, відсутнє ж право грошової вимоги, що має місце в даному випадку, не може бути передано протягом всього періоду дії обставин непереборної сили.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16.09.2015 № 911/3606/13.

Крім того, 07 травня 2014 року Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову "Про особливості регулювання відносин у сфері електроенергетики на тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя" № 148, згідно п. 3 якої: "Оптовий постачальник не здiйснює закупiвлi електричної енергiї в її виробникiв, якi розташованi на тимчасово окупованiй територiї, та не проводить розрахункiв з такими виробниками, зокрема з погашення заборгованостi минулих перiодiв".

Вищезазначена Постанова набирає чинності з 1 червня 2014 року та діє до повного відновлення конституційного ладу України на тимчасово окупованій території.

Отже, вищевказаною Постановою КМУ №148 від 07.05.2014 закріплена пряма заборона на проведення розрахунків із відповідачем, зокрема, погашення заборгованості минулих періодів, а отже відступлення права грошової вимоги, іншому суб'єкту, в даному випадку позивачу з метою реалізації відповідного права на отримання грошових коштів за цією вимогою, прямо суперечить постанові КМУ № 148 від 07.05.2014.

Аналогічної позиції дотримується і Вищий господарський суд України у постановах № 911/4053/15 від 06.04.2016, № 911/4249/15 від 17.05.2016.

Відповідно до ст. 1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до ч. 3 ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, а сторони, в свою чергу, відповідно до ч. 3 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія приходить до висновку про необґрунтованість заявлених ПАТ "Державний ощадний банк України" вимог про звернення стягнення на предмет застави за договором застави майнових прав та переведення на банк права грошової вимоги в сумі 15607545,43 грн. за продану в березні 2014 року за договором купівлі-продажу електроенергії № 7661/02 від 08.10.2011 р. електроенергію, у зв'язку з чим відмовляє у позові в повному обсязі.

Колегія зазначає, що судом першої інстанції не були прийняті до уваги вище зазначені доводи третьої особи на спростування заявлених позовних вимог (факт настання непереборної сили) та помилково в оскаржуваному рішенні зазначено про необґрунтованість таких посилань з огляду, що у даній справі позивачем будь-яких вимог до ДП "Енергоринок", пов'язаних з виконанням зобов'язання по розрахункам за договором купівлі-продажу електроенергії № 7661/02 від 08.10.2011 не заявлялося і такий висновок суду спростовується всім вище зазначеним.

Решта доводів апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції та були спростовані всім вище викладеним, оскільки вони є ідентичними обґрунтуванням позовної заяви.

Однак, не зважаючи на те, що судом першої інстанції в задоволені позовних вимог було відмовлено з інших підстав, ніж зазначено судом апеляційної інстанції в даній постанові та визнані останньою обґрунтованими та підтвердженими належними та допустимим доказами по справі, колегія суддів приходить до висновку про залишення оскаржуваного рішення без змін, оскільки відповідно до п.12 Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 17.05.2011 "Про деякі питання застосування розділу ХІІ Господарського процесуального кодексу України" не підлягає скасуванню судове рішення, якщо апеляційною інстанцією буде з'ясовано, що його резолютивна частина є правильною, хоча б відповідні висновки місцевого господарського суду й не були належним чином обґрунтовані у мотивувальній частині рішення.

Водночас апеляційний господарський суд у мотивувальній частині своєї постанови не лише вправі, а й повинен зазначити власну правову кваліфікацію спірних відносин та правову оцінку обставин справи.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" не підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Київської області слід залишити без змін.

Керуючись статтями 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" на рішення Господарського суду Київської області від 14.01.2016р. у справі № 911/4049/15.

Рішення Господарського суду Київської області від 14.01.2016р. у справі № 911/4049/15 залишити без змін.

Матеріали справи № 911/4049/15 повернути до Господарського суду Київської області.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Б.В. Отрюх

Ю.Б. Михальська