РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.06.2016Справа №924/1806/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агробізнес"

до Хмельницької обласної ради

Хмельницького обласного підприємства по заготівлях і постачанню палива населенню комунально-побутовим підприємствам і установам "Облпаливо"

про визнання право власності на майно

Суддя Борисенко І.І.

Представники:

Від позивача - Бойчук В.І., представник за довіреністю;

Від відповідача-1 - не з'явився;

Від відповідача-2 - не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агробізнес" звернулось до Господарського суду Хмельницької області з позовом до Хмельницької обласної ради, Хмельницького обласного підприємства по заготівлях і постачанню палива населенню комунально-побутовим підприємствам і установам "Облпаливо" про визнання за Позивачем право власності на майно, а саме: стрілочний перевід №63а (ручний) та влавлюючий тупік, що примикає до під'їзної колії №28 стрілочним переводом №63а, довжиною 107 м, які входять до складу комплексу, що розташований за адресою: Хмельницька область, Волочиський район, м. Волочиськ, вулиця Музейна, будинок 7а.

Позов обґрунтований тим, що ТОВ „Агробізнес взяло участь у аукціоні, за результатами якого було укладено договір купівлі-продажу. Однак, в процесі виготовлення технічного паспорту на під'їзну залізничну колію, виявилось, що товариство не набуло права власності на стрілочний перевід №63а (ручний) та влавлюючий тупік довжиною 107м, через те, що Хмельницька обласна рада помилково не включила до складу комплексу стрілочний перевід №63а (ручний) та влавлюючий тупік довжиною 107 м., оскільки дане майно фактично входило до його складу у момент укладення договору купівлі-продажу.

Позивач стверджує, що без набуття права власності на стрілочний перевід №63а (ручний) та влавлюючий тупік довжиною 107 м, ТОВ «Агробізнес» немає можливості використовувати комплекс за його цільовим призначенням, оскільки він позбавлений транспортного сполучення з залізницею.

З посиланням на ст. 179, 183, 186, 316, 317, 328, 392 ЦК України просив суд задовольнити заявлені позовні вимоги.

Хмельницьке обласне підприємство по заготівлях і постачанню палива населенню, комунально-побутовим підприємствам і установам «Облпаливо» у відзивах на позовну заяву, поданих 24. 11.2015, 14.12.2015, позов не визнавало, вказавши, що стрілочний перевід № 63а (ручний) та влавлюючий тупік знаходились у складі майнового комплексу Волочиського паливного складу. Документація щодо вказаного об'єкту була передана обласній раді в особі Хмельницької обласної товарної біржі згідно акту прийому-передачі від 09.02.2015. Питанням продажу займалась Хмельницька обласна рада, яка була власником вказаного об'єкту. Підприємство «Облпаливо» не є стороною договору купівлі-продажу майнового комплексу Волочиського паливного складу, не приймало участі в процедурі продажу майнового комплексу, та вважає, що не є стороною спору.

Хмельницька обласна рада у відзиві на позов, поданий від 23.11.2015 позицію стосовно суті позовних вимог не висловила, поклавшись на розсуд суду.

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 14.12.2015 у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 17.03.2016 рішення скасовано. Справу №924/1806/15 направлено до Господарського суду Хмельницької області для виконання приписів ст. 17 ГПК України.

Ухвалою суду від 31.03.2016справу передано за підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою суду від 13.04.2016 прийнято справу до провадження судді Борисенко І.І.

Розгляд справи відкладався.

17.05.2016 через відділ діловодства суду позивачем та відповідачем-1 подана заява про затвердження мирової угоди та текст мирової угоди.

Відповідач-2 у поданій до суду заяві просив затвердити укладену між Позивачем та Відповідачем-1 мирову угоду.

Відповідно до ч. 1ст. 78 ГПК України відмова позивача від позову, визнання позову відповідачем і умови мирової угоди сторін викладаються в адресованих господарському суду письмових заявах, що долучаються до справи. Ці заяви підписуються відповідно позивачем, відповідачем чи обома сторонами.

Відповідно до частини четвертої статті 78 ГПК України про затвердження мирової угоди сторін господарський суд виносить ухвалу, якою одночасно припиняє провадження у справі. Зазначена норма кореспондується з вимогою пункту 7 статті 80 цього Кодексу, згідно з якою господарський суд припиняє провадження у справі, якщо сторони уклали мирову угоду і вона затверджена судом.

За змістом ст. 78 ГПК України у разі укладення між сторонами мирової угоди суд затверджує її за умови, що дії сторін не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Разом з тим, в цей же день (17.05.2016 день укладення між позивачем та відповідачем-1 мирової угоди) Відповідачем-1 подані заперечення проти позову, в яких Хмельницька обласна рада проти позову заперечила повністю та просила у позові відмовити.

Таким чином, судом не встановлено у справі досягнення домовленостей щодо мирного врегулювання спору.

Окрім того, відповідно до ч. 3 ст. 78 ГПК України мирова угода може стосуватися лише прав і обов'язків сторін щодо предмету позову.

У справі, що розглядається, предметом позову є вимога про визнання за позивачем право власності на спірне майно: стрілочний перевід №63а (ручний) та влавлюючий тупік, що примикає до під'їзної колії №28 стрілочним переводом №63а, довжиною 107 м, які входять до складу комплексу, що розташований за адресою: Хмельницька область, Волочиський район, м. Волочиськ, вулиця Музейна, будинок 7а.

Натомість умови мирової угоди містять умови щодо отримання позивачем права власності після оплати на рахунок Хмельницької обласної ради ринкової вартості стрілочного переводу №63а (ручний) та влавлюючого тупіка, примикає до підїзної колії №28 стрілочним переводом №63а, довжиною 107 м, які входять до складу комплексу, що розташований за адресою: Хмельницька область, Волочиський район, м. Волочиськ, вулиця Музейна, будинок 7а. Ринкова вартість визначається станом на травень 2016 року Хмельницькою обласною товарною біржею. Оплату послуг Хмельницької обласної товарної біржі здійснює ТОВ «Агробізнес».

Таким чином вказана мирова угоди породжує нові зобов'язання, не стосується виключно предмета позову та натомість стосується прав та інтересів третьої особи (Хмельницької обласної товарної біржі).

З огляду на зазначене, оскільки тези мирової угоди, яка суперечить закону, не стосуються виключно предмету позову, породжує нові зобов'язання, стосується прав та інтересів третьої особи та при цьому судом встановлено наявність спору щодо спірного майна, суд не затверджує мирову угоду, подану до суду 17.05.2016 позивачем та відповідачем-1.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, заслухавши пояснення позивача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти нього, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно технічного паспорта під'їзної колії Хмельницького обласного підприємства по заготівлях і постачанню палива населенню, комунально-побутовим підприємствам і установам „Облпаливо" по станції Волочиськ, стрілочний перевід №63а (ручний) та влавлюючий тупік, що примикає до підїзної колії №28, знаходились у складі майнового комплексу Волочиського складу ОП „Облпаливо".

Майновий комплекс Волочиського складу ОП „Облпаливо" підлягав приватизації, на підставі рішення Хмельницької обласної ради від 18.05.2011 №22-4/2011 „Про Програму приватизації обєктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Хмельницької області на 2011-2015 роки (із змінами згідно рішення від 16.10.2014 №36-26/2014).

Договором №201п від 24.11.2014 про виконання делегованих повноважень з приватизації об'єктів, що перебувають у спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст Хмельницької області, рада уповноважила Хмельницьку обласну товарну біржу на виконання делегованих повноважень з приватизації об'єктів (майна), що перебувають у спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст Хмельницької області, а саме: майновий комплекс Волочиського паливного складу КП „Облпаливо", а саме: автовагова 73,5 кв.м., гараж - 162,1 кв.м., майданчик з твердим покриттям - 5000 кв.м., підїзна залізнична колія 239 пог.м., розташований за адресою: вул. Музейна, буд. 7а, м. Волочиськ, Волочиський район, Хмельницька область, шляхом продажу на аукціоні.

Документацію щодо вказаного об'єкта, в т.ч. технічний паспорт залізничної колії ОП „Облпаливо" при ст. Волочиськ, було передано обласній раді в особі Хмельницької обласної товарної біржі згідно акту прийому-передачі від 09.02.2015.

Товариство з обмеженою відповідальністю „Агробізнес" взяло участь в аукціоні, за результатами якого укладено договір купівлі-продажу від 03.04.2015 зі спільно територіальними громадами сіл, селищ, міст Хмельницької області в особі Хмельницької обласної ради, від імені якої діяла Хмельницька обласна товарна біржа.

Згідно умов вказаного договору продавець зобов'язався передати у власність покупця комплекс, що розташований за адресою: Хмельницька область, Волочиський район, м. Волочиськ, вул. Музейна (колишня вул. Горького), буд. 7а, (який знаходився в господарському віданні Хмельницького обласного підприємства по заготівлях і постачанню палива населенню, комунально-побутовим підприємствам «Облпаливо»), а також майданчик з твердим покриттям загальною площею 5000 кв.м., під'їзну залізничну колію - 239 погонних метрів. Даний договір посвідчено приватним нотаріусом Хмельницького нотаріального округу Нагорною Т.В.

Згідно з п.1.2 Договору від 03.04.2015 сторони підтверджують, що станом на момент укладення цього договору комплекс в цілому складається з: автовагової літ А1, загальною площею 73,5 кв.м., гаража Б на 3 місця, площею 162,1 кв.м. Загальна площа комплексу - 235,6 кв.м.

На підставі акта прийому-передачі до Договору купівлі-продажу від 03.04.2015 Продавець передав Покупцю, а Покупець прийняв комплекс, що розташований за адресою: Хмельницька обл., Волочинський район, м. Волочинськ, вул. Музейна (колишня вулиця Горького), буд.7а, а також майданчик з твердим покриттям загальною площею 5000 кв.м, під'їзну залізничну колію 239 погонних метрів. До складу комплексу входить автовагова літ А1, загальною площею 73,5 кв.м., гаража Б на 3 місця, площею 162,1 кв.м. Загальна площа комплексу - 235,6 кв.м.

Частина перша статті 55 Конституції України містить загальну норму, яка означає право кожного звернутись до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Цивільний кодекс України виділяє декілька способів набуття права власності. Згідно зі статтею 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, а відповідно до ч.2 ст. 16 Цивільного кодексу України, ст.ст. 20, 144, 147 Господарського кодексу України майнові права суб'єкта господарювання підлягають захисту, в тому числі шляхом їх визнання.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності, зокрема, є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За приписами ст. 317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Посилання позивача на ст. 392 ЦК України, як на підставу для задоволення позову визнається судом необґрунтованим, в силу наступногою.

Так, відповідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За правилами ст. 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності (абц. 3 п. 3 Висновків Верховного Суду України, викладені в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, за I півріччя 2015 року).

Позов про визнання права власності спрямований на усунення перешкод у здійсненні власником свого права і виключення домагань на приналежне власнику майно за допомогою підтвердження в судовому порядку факту приналежності йому спірного майна на праві власності. Необхідною умовою захисту права власності шляхом його визнання служить по-перше, підтвердження в судовому порядку своїх прав на майно шляхом подання належних і достатніх доказів, які достеменно підтверджують факт набуття права власності на законних підставах, і, по-друге, вичерпне спростування доводів третіх осіб, які оспорюють або не визнають право власності позивача.

Позивачем не дотримано передбачених законом вимог, не доведено належними і достатніми доказами факту набуття права власності на спірний стрілочний перевід та влавлюючий тупік.

Відповідно до протоколу №1 проведення біржових торгів на Хмельницькій обласні товарній біржі від 13.02.2015 позивач приймав участь у біржових торгах та був ознайомлений з переліком майна яке продається через аукціон, серед якого відсутнє спірне майно (стрілочний перевід та влавлюючий тупік). Заперечень щодо провадження торгів не мав.

Згідно висновку про вартість майна від 05.12.2014 (зробленого з метою визначення вартості об'єкта оцінки - комплекс будівель та споруд Волочинського паливного складу, що знаходиться за адресою: Хмельницька обл., м. Волочиськ, вул. Музейна, буд. 7а) в комплекс будівель та споруд Волочинського паливного складу не ввійшов спірний стрілочний перевід та влавлюючий тупік, тобто позивач не придбав на аукціоні спірне майно та належним чином не набув права власності на вказане майно.

Посилання позивача на те, що на дату укладення Договору купівлі-продажу від 04.04.2015 до складу комплексу, який знаходиться за адресою: м. Волочиськ, вул. Музейна, 7а входив стрілочний перевід №63а (ручний) та влавлюючий тупік довжиною 107м, як на підставу для визнання права власності визнається необґрунтованим, оскільки, спірне майно, на яке позивач просить визнати право власності не входило у перелік майна, яке було продано через аукціон, про що свідчить протокол №1.

Отже, суду не доведено обставин та факту набуття права власності на спірний стрілочний перевід та влавлюючий тупік.

Відповідно до ст. 179 Цивільного кодексу України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки.

Статтею 183 Цивільного кодексу України передбачено, що подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Згідно ст. 186 ЦК України річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов'язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 181 Цивільного кодексу України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об"єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Відповідно до ст. 64 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998р. №457, до залізничних під'їзних колій належать колії, що з'єднані із загальною мережею залізниць безперервною рейковою колією і які належать підприємствам, підприємцям, організаціям та установам незалежно від форм власності, а також громадянам-суб'єктам підприємницької діяльності. Під'їзні колії призначено для транспортного обслуговування одного або кількох підприємств у взаємодії із залізничним транспортом загального користування.

Відповідно до пункту 1.4. Інструкції з улаштування та експлуатації залізничних переїздів, затвердженої наказом Міністерства транспорту України № 54 від 26.01.2007, під"їзна колія призначена для обслуговування окремих підприємств, організацій, установ (заводів, фабрик, шахт, кар"єрів, лісо-,торфорозробок, електричних станцій, тягових підстанцій, тощо), пов"язана із загальною мережею залізниць безперервною рейковою колією і належить залізниці чи підприємству, організації, установі.

Згідно з Наказом Міністерства транспорту України "Про затвердження Правил технічної експлуатації залізниць України" № 411 від 20.12.1996, стрілочний перевід це пристрій, що призначений для переведення рухомого складу з однієї колії на іншу. Стрілочні переводи складаються із стрілок, хрестовин і сполучних колій між ними.

Зважаючи на ці нормативні акти та враховуючи положення статті 181 Цивільного кодексу України, стрілочний перевід є нерухомим майном (при переміщенні змінює своє цільове призначення).

Правовий режим власності, порядок і умови набуття та припинення права власності на нерухоме майно (права володіння, користування та розпорядження майном) визначаються законами.

Оскільки стрілочний перевід є нерухомим майном, договір купівлі-продажу від 03.04.2015 не підтверджує факту переходу у власність разом з майном визначеним у п. 1.1, 1.2 Договору, спірного стрілочного переводу.

Судом встановлено, що спірне майно знаходиться на земельній ділянці, кадастровий номер :01:006:0191.

В судовому засіданні, представник відповідача-1 пояснив, що спірний стрілочний перевід та влавлюючий тупік знаходиться на земельній ділянці комунальної власності.

Позивач на підтвердження факту належності права власності на земельну ділянку, на якій розташоване спірне майно та свого права користування нею надав зокрема рішення 45 сесії від 25.05.2015 №27 «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для обслуговування комплексу з подальшою передачею на умовах оренди в м. Волочиськ, вул. Музейна, 7а ТОВ «Агробізнес»»

Однак зазначений документ не підтверджує права користування позивачем цією земельною ділянкою, оскільки згідно з частиною 5 статті 126 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки підтверджується зареєстрованим відповідно до закону договором оренди земельної ділянки.

Відповідно до ч.ч.5,6 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування» органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правоможності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду. Доцільність, порядок та умови відчуження об'єктів права комунальної власності визначаються відповідною радою.

Суд зазначає про те, що згідно ст. 41 Конституції України, згідно якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, у тому числі це стосується і нерухомого майна; право власності набувається у порядку, визначеному законом; ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, кожна фізична особа або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З урахуванням ст. 4-3 та ст. 33 ГПК України, суд зазначає, що обов'язок по доведенню існування в законі підстав для визнання право власності на стрілочний перевід №63а (ручний) та влавлюючий тупік, що примикає до під'їзної колії №28 стрілочним переводом №63а, довжиною 107 м за позивачем, покладений на позивача.

Проте, в даному випадку цей тягар доказування позивачем не витриманий.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що позивачем не доведено обставин, на які він посилається, як на підставу своїх позовних вимог, а відтак позовні вимоги є безпідставними, такими, що не ґрунтуються на Законі, а отже не підлягають задоволенню.

Згідно ст. 49 ГПК України витрати по оплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 05.07.2016

Суддя І.І. Борисенко