ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

30 червня 2016 р. Справа № 902/345/16

Господарський суд Вінницької області у складі судді Банаська О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Понінківська картонно-паперова фабрика", м.Луцьк

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 ТРЕЙД", м. Вінниця

про стягнення 209 324,97 грн

За участю секретаря судового засідання Гнатовської Л.С.

За участю представників:

позивача: ОСОБА_2, довіреність № б/н від 29.03.2016 р., паспорт серії НА № 405750 виданий Полонським РВ УМВС України у Хмельницькій області 05.11.1997 р.

відповідача: ОСОБА_3, директор, наказ № 10 від 01.09.2009 р., протокол № 2 від 03.09.2009 р., посвідчення водія видане 06.05.2009 р.

ОСОБА_4, довіреність № б/н від 21.06.2016 р., паспорт серії АА № 426565 виданий Ленінським РВ УМВС України у Вінницькій області 07.04.1997 р.

В С Т А Н О В И В :

Товариством з обмеженою відповідальністю "Понінківська картонно-паперова фабрика" подано позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 ТРЕЙД" про стягнення 209 324,97 грн заборгованості за поставлену за договором поставки № 138/ГК від 02.09.2014 р. гофрокартонну продукцію, з яких 179 093,64 грн боргу, 26 286,34 грн пені, 2 149,12 грн інфляційних втрат, 1 795,87 грн 3 % річних.

Ухвалою суду від 25.04.2016 р. за вказаним позовом порушено провадження у справі № 902/345/16 та призначено до розгляду на 25.05.2016 р.

25.05.2016 р. позивачем до суду подано заяву про зменшення розміру позовних вимог (вх.№06-52/4701/16) в частині стягнення основного боргу, оскільки відповідачем було частково погашено суму основного боргу з 15.04.2016 р. по 22.04.2016 р. в розмірі 1 000,00 грн.

25.05.2016 р. в судовому засіданні оголошено перерву до 02.06.2016 р. з метою необхідності надання сторонам часу для можливості врегулювання спору мирним шляхом та з метою надання представниками сторін додаткових доказів необхідних для розгляду справи.

25.05.2016 р. на адресу суду від представника позивача надійшло ряд документів на виконання вимог ухвали суду.

Ухвалою від 02.06.2016 р. відкладено розгляд справи до 15.06.2016 р.

В судовому засіданні 15.06.2016 р. оголошувалась перерва до 17.06.2016 р. по закінченні якої представник позивача в судове засідання не з'явився.

Ухвалою суду від 17.06.2016 р. продовжено строк розгляду спору на 15 днів та відкладено розгляд справи до 30.06.2016 р. з огляду на необхідність витребування додаткових доказів необхідних для вирішення даного спору по суті.

За відсутності відповідного клопотання справа розглядається без фіксації судового процесу технічними засобами.

Розглянувши заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог (вх.№06-52/4701/16) відповідно до якої останній просить стягнути з відповідача 178 093,64 грн боргу, 26 501,66 грн пені, 2 149,12 грн інфляційних втрат, 1 810,58 грн 3 % річних, яка з огляду на її зміст розцінюється судом як заява про зменшення розміру позовних вимог в частині вимоги про стягнення боргу та заява про збільшення розміру позовних вимог в частині вимог про стягнення пені та 3 % річних суд приймає її до розгляду, як таку, що не суперечить приписам ст.22 ГПК України.

В судовому засіданні 30.06.2016 р. позивачем подано заяву про залишення позову без розгляду в частині позовних вимог про стягнення пені в сумі - 26 501,66 грн, інфляційних втрат в сумі - 2 149,12 грн та 1 810,58 грн - 3% річних.

Розглянувши подані документи і матеріали даної справи, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

Виходячи із змісту заявленого позову, з рахуванням заяви (вх.№06-52/4701/16) судом встановлено, що предметом заявленого позову являється вимога про стягнення 178 093,64 грн боргу, 26 501,66 грн пені, 2 149,12 грн інфляційних втрат, 1 810,58 грн 3 % річних.

В якості підстави позовних вимог позивач посилається на наявність укладеного 02.09.2014 р. з відповідачем договору поставки № 138/ГК та здійснення в рамках вказаного договору поставки продукції відповідачу, який не провів за отриманий товар повного розрахунку.

Відповідач у відзиві на позовну заяву від 14.06.2016 р., запереченні на позовну заяву від 16.06.2016 р. та у відзиві від 30.06.2016 р. проти заявленого позову заперечує та просить в його задоволенні відмовити у повному обсязі з огляду на наступне:

- видаткові накладні надані позивачем за період з 06.09.2014 р. по 25.11.2015 р. на невиконання Договору № 138/ГК від 02.09.2014 р. в той час, як в усіх видаткових накладних йде посилання на інший договір, а саме: № 32 /ГК від 02.09.2014 р.;

- сторонами не було обумовлено строк оплати товару у зв'язку з чим нарахування позивачем сум заборгованості по відсоткам, пені та інфляційних втратах є безпідставними.

Досліджуючи та встановлюючи фактичні обставини спору судом встановлено, що 02.09.2014 р. між ТОВ "Понінківська картонно-паперова фабрика" (в договорі - "Продавець") та ТОВ "ОСОБА_1 ТРЕЙД" (в договорі - "Покупець") було укладено договір поставки № 138/ГК (надалі Договір), відповідно умов якого (п.2.1), Продавець зобов'язується передати у власність Покупцю гофрокартонну продукцію (далі - Товар), а Покупець зобов'язується прийняти цей Товар та своєчасно оплатити його вартість в порядку та на умовах, передбачених даним Договором (а.с.14-17, т.1).

Пунктом 2.2 Договору сторони визначили, що найменування товару (асортимент) і ціна на кожну одиницю Товару вказані в Специфікації, яка оформляються у вигляді додатку до цього Договору і після підписання Сторонами є невід'ємною його частиною.

Згідно з п.2.3 Договору загальна сума Договору визначається як сумарна вартість Товару, поставленого Постачальником Покупцеві на підставі цього Договору.

Сторони погодили, що поставка Товару за Договором здійснюється на умовах ЕXW - склад Постачальника згідно редакції правил Інкотермс 2010 року або на умовах узгоджених окремо в кожному випадку і зазначених у Специфікаціях, які є невід'ємними частинами цього Договору та поставляється партіями, згідно заявок покупця (п.п.4.1-4.2 Договору).

Згідно з п.4.3 Договору разом з кожною партією Товару Постачальник надає наступні документи: рахунок-фактури, товаротранспортну накладну, податкову накладну, сертифікат якості. Постачальник відповідає за відправку повного пакету товаросупровідної документації та достовірність зазначених у документації даних.

Пунктом п.7.2 Договору передбачено, що за поставлений Товар Постачальник проводиться протягом 5 (п'яти) календарних днів з моменту поставки Товару.

10.04.2015 р. між Сторонами була укладена додаткова угода № 1, згідно якої до п.7.2. договору внесені зміни та був збільшений термін оплати до 14 календарних днів з моменту поставки Товару (а.с.18, т.1).

На виконання умов договору за період з 06.09.2014 р. по 25.11.2015 р. позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 2 215 982,54 грн, про що свідчать видаткові накладні, товарно-транспортні накладні та довіреності на отримання товару, які знаходяться в матеріалах справи оригінали яких оглянуто в судовому засіданні (а.с.19-21, 88-156, т.1).

Факт отримання товару на вказану вище суму (2 215 982,54 грн) не заперечується сторонами.

Також даний факт підтверджується наявною в матеріалах справи інформацією (деклараціями та реєстрами отриманих та виданих податкових накладних) наданою Вінницькою ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області щодо наявності господарських операцій між сторонами за період з 02.09.2014 р. по 15.06.2016 р. (а.с. 171-253, т.2, а.с.1-40, т.3).

При цьому судом встановлено, що за період з 04.09.2014 р. по 22.04.2016 р. відповідачем оплачено товар на загальну суму 2 037 888,90 грн, що підтверджується наявними у справі платіжними дорученнями, банківськими виписками (а.с. 193-250, т.1, а.с. 1-120, т.2).

Із наявних матеріалів справи слідує, що відповідач не виконав в повному обсязі свої зобов'язання за даним договором та не здійснив повну оплату за поставлений товар згідно видаткових накладних № 133 від 07.11.2015 р. на загальну суму - 66 972, 62 грн, № 584 від 25.11. 2015 р. - на суму 93 038, 54 грн та частково оплаченої видаткової накладної № 683 від 30.10.2015 р. - на суму 22 529, 58 грн (частково оплачено в сумі 4 447, 10 грн).

Таким чином розмір боргу відповідача становить 178 093, 64 грн (2 215 982,54 - 2 037 888,90).

Непроведення відповідачем в повному обсязі розрахунків за отриманий товар спонукало позивача звернутись з відповідним позовом до суду.

З врахуванням встановлених обставин суд дійшов таких висновків.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке ж положення містить і ст.173 Господарського кодексу України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

З моменту укладення сторонами договору № 138/ГК від 02.09.2014 р. з огляду на його зміст та характер взятих за ним сторонами зобов'язань між ними виникли правовідносини, які регулюються параграфом 3 глави 54 Цивільного кодексу України "Поставка".

Згідно ч.ч.1, 2 ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В силу ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст.692 ЦК України, покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (ст.631 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України).

Частиною 1 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Приймаючи до уваги умови Додаткової угоди № 1 до договору поставки № 138/ГК від 02.09.2014 р., які встановлюють обов'язок проведення повного розрахунку за отриманий товар протягом 14 календарних днів з моменту поставки товару та відсутність будь-яких доказів проведення розрахунків відповідачем за отриманий товар згідно видаткових накладних № 133 від 07.11.2015 р., № 584 від 25.11. 2015 р. та № 683 від 30.10.2015 р. (66 972,62 + 93 038,54 + 18 082,48 = 178 093,64) позовні вимоги в частині стягнення 178 093,64 грн основного боргу підлягають задоволенню, як правомірні та обґрунтовані.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача пені в сумі 26 501,66 грн, інфляційних втрат в сумі - 2 149,12 грн та 1 810,58 грн - 3 % річних, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач в судове засіданні 30.06.2016 р. не надав неодноразово витребуваних ухвалами суду обґрунтованих розрахунків пені, інфляційних втрат та 3% річних, при тому, що останнього було попереджено, що в разі неподання без поважних причин витребуваних судом матеріалів позов може бути залишено без розгляду.

Враховуючи те, що позивачем не виконано вимог ухвал суду щодо надання документів в обґрунтування правомірності та обґрунтованості заявленого до стягнення розміру інфляційних втрат, що об'єктивно перешкоджає вирішенню спору в цій частині по суті, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по пені, інфляційних втратах та 3% річних підлягають залишенню без розгляду відповідно до п.5 ч.1 ст.81 ГПК України виходячи з наступних міркувань.

У п.4.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" вказано, що при вирішенні питання щодо залишення позову без розгляду (стаття 81 ГПК) господарським судам слід мати на увазі, що застосування пункту 5 частини першої цієї статті можливо лише за наявності таких умов:

- додаткові документи вважаються витребуваними, тільки якщо про це зазначено у відповідному процесуальному документі або, в разі оголошення перерви в судовому засіданні, - в протоколі такого засідання;

- витребувані документи чи явка представника позивача дійсно необхідні для вирішення спору, тобто за їх відсутності суд позбавлений можливості вирішити спір по суті;

- позивач не подав документи, витребувані судом при підготовці справи до розгляду (стаття 65 ГПК) або в порядку статті 38 названого Кодексу, чи не направив свого представника в засідання господарського суду без поважних причин. Отже, перш ніж залишити позов без розгляду господарський суд зобов'язаний з'ясувати причини невиконання його вимог позивачем і об'єктивно оцінити їх поважність.

Поважними, з урахуванням конкретних обставин справи, вважаються причини, які за об'єктивних, тобто не залежних від позивача, обставин унеможливлювали або істотно утруднювали вчинення ним відповідних процесуальних дій; при цьому береться до уваги й те, чи вживав позивач заходів до усунення цих обставин або послаблення їх негативного впливу на виконання позивачем процесуальних обов'язків, покладених на нього судом. Відповідні докази подаються позивачем і оцінюються господарським судом за загальними правилами статті 43 ГПК.

У разі неповідомлення позивачем таких причин, суд вправі, в залежності від конкретних обставин справи, або залишити позов без розгляду, або розглянути справу за наявними в ній доказами.

З метою повного та об'єктивного з'ясування обставин спору, в тому рахунку і щодо правомірності та обґрунтованості заявленого до стягнення розміру інфляційних втрат, суд з поміж іншого вимагав позивача надати обґрунтований розрахунок за договором поставки № 138/ГК від 02.09.2014 р. суми боргу, 3 % річних, інфляційних втрат, пені в розгорнутому вигляді з зазначенням періоду нарахування 3 % річних, інфляційних втрат, пені, суми простроченої заборгованості на яку нараховуються 3 % річних, інфляційні втрати, пеня, початок та кінець періоду прострочення (календарні дати), кількість днів прострочення (по кожній господарській операції окремо), суми нарахованих 3 % річних, інфляційних втрат, пені, суми проведених відповідачем платежів з посиланням на дату та номер платіжного документа за весь період здійснення платежів тощо.

У відповідності зі ст.115 ГПК України виконання рішень, ухвал, постанов суду на всій території України є обов'язковим.

Однак всупереч вимогам ухвал суду позивач не надав обґрунтованого розрахунку у форматі витребуваного судом.

Суд зауважує, що позивачем 25.05.2016 р. надано суду, окрім розрахунку долученого до позовної заяви, також ще один розрахунок суми боргу.

Однак станом співставлення даних розрахунків свідчить про розбіжність кінцевих сум за вимогами про стягнення пені та 3 % річних.

Слід вказати, що відповідно до ст.43 ГПК України судочинство в господарських судах України здійснюється на засадах змагальності, а сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Стаття 33 ГПК України зазначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За вказаних обставин суд вбачає, що позивач без поважних причин не подав витребуваного судом обґрунтованого розрахунку інфляційних втрат, оскільки поважними визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов'язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами.

Неподання розрахунку пені, інфляційних втрат та 3% річних складеного у відповідності до наведених вище вимог позбавляє суд можливості, у відповідності зі ст.ст. 43, 75 ГПК України, повно, всебічно та об'єктивно оцінити заявлений позов, з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та вирішити спір в частині стягнення інфляційних втрат за наявними у справі матеріалами.

Згідно з частиною третьою статті 22 Господарського процесуального кодексу України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

З огляду на викладене, суд дійшов переконливого висновку про необхідність залишення без розгляду позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені, інфляційних втрат та 3% річних.

Принагідно суд зазначає, що відповідно до ч.3 ст.81 ГПК України позивач має право знову звернутися з вказаним позовом до господарського суду в загальному порядку після усунення обставин, що зумовили його залишення без розгляду.

Залишаючи позов без розгляду у вказаній частині судом прийнято до уваги відповідну заяву позивача, яка подана ним 30.06.2016 р.

За таких обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з врахуванням вищевикладених мотивів щодо залишення позову без розгляду в частині вимоги про стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Як визначає ст.32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст.33, 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обовязковим. Обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Всупереч наведеним вище нормам та вимогам ухвали суду відповідач не подав до суду належних та допустимих доказів в спростування позовних вимог позивача щодо стягнення боргу в тому рахунку доказів проведення розрахунків (платіжні доручення, виписки банківських установ щодо руху коштів, квитанції до прибуткових касових ордерів).

Заперечення наведені відповідачем у його відзиві оцінюються судом критично, оскільки є юридично неспроможними та не спростовують правомірності та обґрунтованості заявленого позову в цій частині.

Зокрема посилання відповідача на відсутність заявленого позивачем розміру боргу в зв'язку із проведенням його оплати спростовуються дослідженими судом доказами з яких, як вказувалось вище, вбачається наявність боргу за поставлений товар у визначеному позивачем розмірі.

Твердження відповідача про те, що товар було поставлено не за договором від 02.09.2014 р. № 138/ГК, а за договором від 02.09.2014 р. № 32/ГК оскільки саме такий договір зазначено у всіх видаткових накладних не спростовує безпосереднього факту отримання товару на суму вказану позивачем у позовній заяві.

При цьому виходячи із змісту досліджених доказів, а також приймаючи до уваги письмові пояснення позивача від 17.06.2016 р. № 1/321, від 29.06.2016 р. № 1/342 суд дійшов переконливого висновку, що зазначення у видаткових накладних договору від 02.09.2014 р. № 32/ГК відбулось внаслідок технічної помилки допущеної в комп'ютерній програмі "1С:Підприємство", позаяк із журналу реєстрації договорів наданих позивачем вбачається, що між сторонами було укладено лише договір від 02.09.2014 р. № 138/ГК.

Посилання відповідача на відсутність прострочення по оплаті товару в зв'язку із відсутністю належним чином оформлених товарно-транспортних накладних та відсутністю доказів передачі товару за договором від 02.09.2014 р. № 138/ГК в частині останнього спростовується наведеним вище.

Водночас відсутність окремих товарно-транспортних накладних при наявності належним чином оформлених видаткових накладних та довіреностей на отримання товару з урахуванням положень договору та приписів ст.692 ЦК України свідчить про наявність зобов'язання у відповідача у проведенні розрахунку за отриманий товар.

Витрати на судовий збір підлягають віднесенню на відповідача відповідно до ч. 2 ст.49 ГПК України.

30.06.2016 р. в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Керуючись ст.ст. 4-3, 4-5, 22, 32, 33, 34, 36, 42, 43, 44, 48, ч.2 ст.49, п.5 ч.1 ст.81, ст.ст.82, 84, 85, 87, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 ТРЕЙД", АДРЕСА_1, 21000 (ідентифікаційний код - 35823361) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Понінківська картонно-паперова фабрика", вул.Потебні, буд. 71, м.Луцьк, Волинська область, 43018 (ідентифікаційний код - 37993343) 178 093 грн 64 коп. - боргу, 3 139 грн 87 коп. - відшкодування витрат повязаних зі сплатою судового збору.

3. Видати наказ в день набрання рішенням законної сили.

4. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Понінківська картонно-паперова фабрика" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 ТРЕЙД" в частині вимоги про стягнення пені в розмірі 26 501 грн 66 коп., інфляційних втрат в розмірі 2 149 грн 12 коп. та 3 % річних в розмірі 1 810 грн 58 коп. залишити без розгляду.

Повне рішення складено 04 липня 2016 р.

Суддя О.О. Банасько

віддрук. 1 прим.:

1 - до справи.