ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.06.2016р. Справа№ 914/1012/16

Господарський суд Львівської області у складі судді Іванчук С.В., при секретарі судового засідання Білані О.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом: Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ

довідповідача:Державного комунального підприємства Стебниктеплокомуненего, м. Стебник Львівської області

про стягнення заборгованості

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - представник;

від відповідача: ОСОБА_2 - представник.

Права та обовязки сторін передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України розяснено, заяви про відвід судді не поступали, за клопотанням представників сторін технічна фіксація судового процесу не проводилася.

Суть спору: На розгляд господарського суду Львівської області поступив позов Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до Державного комунального підприємства Стебниктеплокомуненерго про стягнення пені у розмірі 194239грн. 01коп., інфляційних втрат у розмірі 404853грн. 62коп. та 3% річних у розмірі 40813грн. 99коп.

Ухвалою суду від 14.04.2016р. порушено провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 17.05.2016р. В судовому засіданні 17.05.2016 року за участю сторін оголошено перерву до 24.05.2016 року. Ухвалами суду від 24.05.2016р. строк розгляду спору продовжено та розгляд справи відкладено на 14.06.2016р.

В судове засідання 14.06.2016р. позивач явку повноважного представника забезпечив, який позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві.

В судове засідання 14.06.2016р. відповідач явку повноважного представника забезпечив. 13.06.2016р. через канцелярію суду представником відповідача подано клопотання від 13.06.2016 року за вх.№24450/16 про долучення до матеріалів справи документів згідно додатку. Крім цього, 13.06.2016р. представником відповідача, через канцелярію суду, подано клопотання за вх.№24451/16 (з доданими до нього документами згідно додатків), в якому просить суд зменшити розмір заявленої до стягнення суми пені на 50%.

У поданому відзиві за вх.№20966/16 від 17.05.2016р. на позовну заяву відповідач зазначив, що між сторонами підписано договори №565/30 від 02.10.2014р. та №1112/30 від 09.12.2014р. про організацію взаєморозрахунків у цій справі, якими змінили порядок та строк проведення розрахунків за поставлений газ відповідно до договору купівлі-продажу №1379/14-ТЕ-21 від 18.12.2013р. Застосування санкцій передбачених договором купівлі продажу природного газу та ч.2 ст.625 ЦК України було б можливим лише у випадку невчасного розрахунку з позивачем згідно договору про організацію взаєморозрахунків. Розрахунок за поставлений природний газ відбувся у порядку та строки, які передбачені у договорах про організацію взаєморозрахунків. Відтак, неправомірним є застосування позивачем пені, та наслідків передбачених ч.2 ст.625 ЦК України на суми, які перераховані відповідно до таких договорів.

Дослідивши подані суду документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, господарський суд Львівської області, в с т а н о в и в:

18.12.2013р. між Публічним акціонерним товариством Національною акціонерною компанією Нафтогаз України (продавець) та Державним комунальним підприємством Стебниктеплокомуненерго (покупець) укладено договір №1379/14-ТЕ-21 купівлі-продажу природного газу (далі по тексту договір), згідно до умов (п.1.1. договору) якого продавець зобовязується передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобовязується прийняти та оплатити цей природний газ (надалі-газ), на умовах цього договору. Продавець передає покупцеві з 01 січня 2014р. по 31 грудня 2014р. газ, обсягом до 4371,0 тис. куб.м., у тому числі по місяцях кварталів (п.2.1. договору), січень 917,9тис. куб.м., лютий 830,5тис. куб.м., березень 699,4тис. куб.м., квітень 262,2тис. куб.м., жовтень 218,5тис. куб.м., листопад 612,0тис. куб.м., грудень 830,5тис. куб.м. Обсяги газу, що планується передати за цим договором, можуть змінюватись сторонами протягом місяця продажу в установленому порядку (п.2.1.1. договору).

Відповідно до п.5.2. договору ціна за 1000 куб.м. природного газу становить 1118,974 грн. з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1000 куб.м. природного газу 1118,974 грн., крім того ПДВ 17% - 190,226 грн., всього з ПДВ - 1309,20 грн.

Згідно із п. 6.1. договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до п.11 договору цей договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2014 року, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Додатковою угодою №1 від 31.01.2014р. до договору купівлі-продажу природного газу №1379/14-ТЕ-21 від 18.12.2013р. сторони погодили п. 5.2. договору в наступній редакції: ціна за 1000 куб.м. природного газу становить 1091,00грн. з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1000 куб.м. природного газу 1 091,00 грн., крім того ПДВ 20% - 218,20 грн., всього з ПДВ - 1309,20 грн.

На виконання умов договору, позивач протягом січня-грудня 2014р. поставив, а відповідач прийняв природний газ в обсязі 2275,493 тис. куб. м. на загальну суму 2979075грн. 43грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, а саме: актом приймання-передачі від 31.01.2014р. передано 637,943тис. куб.м. газу на загальну суму 835194грн. 97коп. (з ПДВ); актом приймання-передачі від 28.02.2014р. передано 493,605тис. куб.м. газу на загальну суму 646227грн. 67коп. (з ПДВ); актом приймання-передачі від 31.03.2014р. передано 339,582тис. куб.м. газу на загальну суму 444580грн. 76коп. (з ПДВ); актом приймання-передачі від 30.04.2014р. передано 42,136тис. куб.м. газу на загальну суму 55164грн. 45коп. (з ПДВ); актом приймання-передачі від 31.10.2014р. передано 71,400тис. куб.м. газу на загальну суму 93476грн. 88коп. (з ПДВ); актом приймання-передачі від 30.11.2014р. передано 237,394тис. куб.м. газу на загальну суму 310796грн. 22коп. (з ПДВ); актом приймання-передачі від 31.12.2014р. передано 453,433тис. куб.м. газу на загальну суму 593634грн. 48коп. (з ПДВ), що не заперечується сторонами.

У позовній заяві позивач зазначає, що відповідач свої зобовязання за договором поставки природного газу не виконав належним чином, за поставлений природний газ вчасно не розрахувався, у звязку з чим відповідачу по кожному акту нараховано пеню за період з 15.02.2014р. по 16.02.2015р. в розмірі 194239грн. 01коп., інфляційні втрати за період з 02.2014р. по 02.2015р. у розмірі 404853грн. 62коп. та 3% річних за період з 15.03.2014р. по 16.02.2015р. у розмірі 40813грн. 99коп.

02.10.2014р. між Територіальним органом Казначейства в Львівській області (сторона-1), Департаментом фінансів Львівської облдержадміністрації (сторона-2), Фінансовим управлінням Дрогобицької міської ради (сторона-3), Державним комунальним підприємством Стебниктеплокомуненерго Стебницької міської ради (сторона-4) та Національною акціонерною компанією Нафтогаз України (сторона-5) підписано пятисторонній договір №565/30 про організацію взаєморозрахунків (відповідно до пункту 2 статті 16 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік») з погашення заборгованості з різниці в тарифах.

Згідно із п.4 договору №565/30 від 02.10.2014р. сторона перша перераховує на рахунок сторони другої кошти у сумі 1306688,67грн. для погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, що вироблялася, транспортувалася та постачалася населенню.

Пунктом 5 договору №565/30 від 02.10.2014р. визначено, що сторона друга перераховує на рахунок сторони третьої кошти у сумі 1306688,67грн. для погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, що вироблялася, транспортувалася та постачалася населенню.

Сторона третя перераховує на рахунок сторони четвертої кошти у сумі 1306688,67грн. для погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, що вироблялася, транспортувалася та постачалася населенню (пункт 6 договору).

Згідно із п.7 договору №565/30 від 02.10.2014р., сторона четверта перераховує на рахунок сторони останньої кошти у сумі 1306688,67грн., у тому числі податок на додану вартість 217781,45грн., для погашення заборгованості за спожитий природний газ за 2014 рік згідно з договором від 18.12.2013р. №1379/14-ТЕ-21

За змістом пп.2 п.10 та п.11 договору №565/30 від 02.10.2014р. сторони зобов'язалися не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору. Сторони несуть відповідальність за невиконання своїх зобовязань за договором відповідно до законодавства.

Відповідно до п.15 договору №565/30 від 02.10.2014р., сторони обумовили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмета договору.

Згідно із п.13 та п.14 договору про організацію взаєморозрахунків, договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобовязань за договором. Договір є дійсним лише у разі проведення відповідного фінансування.

27.11.2014р. відповідачем сплачено на рахунок позивача суму коштів у розмірі 1306688,67грн., що підтверджується випискою з банківського рахунку, яка долучена до матеріалів позовної заяви. В призначенні платежу зазначено: Пг.зб. за сп.пр.газ за 2014р. зг.дог. від 18.12.2013р. №1379/14-ТЕ-21 ПКМУ №30 29.01.14р. п.24 ст.14 та п.2 ст.16 ЗУ «Про ДБУ» на 2014р. дог.№565/30 від 02.10.2014 в т.ч. ПДВ 217781,45.

09.12.2014р. між Територіальним органом Казначейства в Львівській області (сторона-1), Департаментом фінансів Львівської облдержадміністрації (сторона-2), Фінансовим управлінням Дрогобицької міської ради (сторона-3), Державним комунальним підприємством Стебниктеплокомуненерго Стебницької міської ради (сторона-4) та Національною акціонерною компанією Нафтогаз України (сторона-5) підписано пятисторонній договір №1112/30 про організацію взаєморозрахунків (відповідно до пункту 2 статті 16 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік») з погашення заборгованості з різниці в тарифах.

Згідно із п.4 договору №1112/30 від 09.12.2014р. сторона перша перераховує на рахунок сторони другої кошти у сумі 614139,82грн. для погашення заборгованості в різниці в тарифах на теплову енергію, що вироблялася, транспортувалася та постачалася населенню.

Пунктом 5 договору №1112/30 від 09.12.2014р. визначено, що сторона друга перераховує на рахунок сторони третьої кошти у сумі 614139,82грн. для погашення заборгованості в різниці в тарифах на теплову енергію, що вироблялася, транспортувалася та постачалася населенню.

Сторона третя перераховує на рахунок сторони четвертої кошти у сумі 614139,82грн. для погашення заборгованості в різниці в тарифах на теплову енергію, що вироблялася, транспортувалася та постачалася населенню (пункт 6 договору).

Згідно із п.7 договору №1112/30 від 09.12.2014р., сторона четверта перераховує на рахунок сторони останньої кошти у сумі 614139,82грн., у тому числі податок на додану вартість 102356,64грн., для погашення заборгованості за спожитий природний газ згідно з договором від 18.12.2013р. №1379/14-ТЕ-21 за 2014 рік.

За змістом пп.2 п.10 та п.11 договору №1112/30 від 09.12.2014р. сторони зобов'язалися не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору. Сторони несуть відповідальність за невиконання своїх зобовязань за договором відповідно до законодавства.

Відповідно до п.15 договору №1112/30 від 09.12.2014р., сторони обумовили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмета договору.

Згідно із п.13 та п.14 договору про організацію взаєморозрахунків, договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобовязань за договором. Договір є дійсним лише у разі проведення відповідного фінансування.

22.12.2014р. відповідачем сплачено на рахунок позивача суму коштів у розмірі 614139,82грн., що підтверджується випискою з банківського рахунку, яка долучена до матеріалів позовної заяви. В призначенні платежу зазначено: Заб.за спож.пр.газ зг.дог. від 18.12.2013р. №1379/14-ТЕ-21 за 2014 п.24 ст.14 та п.2 ст.16 ЗУ «Про ДБУ»ПКМУ №30 дог 1112/30 від 09.12.2014 ПДВ- 102356,64грн..

Позивач зазначає, що оскільки відповідачем несвоєчасно були виконані зобов'язання по оплаті вартості поставленого природного газу позивач просить суд, посилаючись на п.7.2. договору з відповідача по кожному акту прийому-передачі газу пеню у розмірі 194239грн. 01коп. та на підставі ст. 625 ЦК України стягнути з відповідача по кожному акту прийому-передачі газу 404853грн. 62коп. інфляційних втрат і 40813грн. 99коп. 3% річних (розрахунки наявні в матеріалах справи).

Відповідно до частини 1, пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цивільними актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 174 Господарського кодексу України (далі ГК України) передбачено, що господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно частини 1 статті 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Абзацом 2 частини 1 статті 175 ГК України передбачено, що майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 статті 193 ГК України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України). Згідно статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Правовідносини, що виникли між позивачем та відповідачем за своєю природою є правовідносинами за договором поставки.

Частинами 1, 2 статті 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно частини 2 статті 625 ЦК України боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 4.1 постанови пленуму Вищого господарського суд України № 14 від 17.12.2013 р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" із подальшими змінами та доповненнями, визначено, що сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як і інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно частини 1 статті 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Однак, уклавши договори про організацію взаєморозрахунків з погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію №565/30 від 02.10.2014р. та №1112/30 від 09.12.2014р., сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору поставки природного газу від 18.12.2013р. №1379/14-ТЕ-21, а тому для застосування наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України та договором поставки природного газу необхідно, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених договорами про організацію взаєморозрахунків, які діяли на момент розгляду справи і відповідно до пункту 15 яких сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмета договору.

Аналогічну правову позицію про відсутність підстав для застосування наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, якщо сторони уклали договори про організацію взаєморозрахунків, яким фактично змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, викладено у постановах Вищого господарського суду України № 910/12433/13 від 29.10.2014 р., № 925/153/14 від 04.02.2015 р., № 922/3580/14 від 26.01.2015 р., № 924/406/14 від 30.10.2014 р., № 924/428/14 від 29.10.2014 р., № 910/2255/14 від 21.10.2014 р. та у постановах Верховного Суду України від 09.09.2014 р. у справах № 5011-1/1043-2012-42/528-2012 та № 5011-35/1233-2012-19/522-2012, від 09.09.2014 р. № 3-101гс14, № 3-102гс14, № 3-105гс14, від 16.09.2014 р. № 3-111гс14, від 30.09.2014 р. № 3-114гс14.

Згідно частини 1 статті 111-28 ГПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

У постановах Верховного Суду України від 09.09.2014р. у справах № 3-101гс14, № 3-102гс14, № 3-105гс14 зазначено, що для застосування санкцій у вигляді пені та наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, необхідно, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків, відповідно до пункту 16 якого сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмета договору.

Оскільки оплата за договором №1379/14-ТЕ-21 від 18.12.2013р. купівлі-продажу природного газу відповідачем була здійснена в порядку та строки встановлені договорами про організацію взаєморозрахунків №565/30 від 02.10.2014р. та №1112/30 від 09.12.2014р., відтак, нарахування пені, інфляційних втрат та 3 % річних у визначені позивачем періоди за неналежне виконання відповідачем умов договору купівлі-продажу природного газу є неправомірним та безпідставним.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ст.33 ГПК України). Відповідно до ст.34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, подані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, не підтвердженими належними доказами та підлягають відмові.

Судові витрати необхідно віднести на позивача відповідно до ст.49 ГПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 4-3, 12, 22, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені статтями 91-93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 17.06.2016р.

Суддя Іванчук С.В.