номер провадження справи 33/65/13-27/11/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.06.2016 Справа № 908/2682/13

За позовом: Публічного акціонерного товариства Українська залізниця в особі Регіональної філії Придніпровська залізниця (49602 м. Дніпропетровськ, пр. Дмитра Яворницького, буд. 108)

до Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради (69035 м. Запоріжжя, пр. Маяковського, 3)

про стягнення 428 604 грн. 79 коп.

Суддя Дроздова С.С.

Представники сторін:

Від позивача: ОСОБА_1, дов. № 697 від 27.04.2016р.

Від відповідача: ОСОБА_2, дов. № 01-18/267 від 03.06.2016р., ОСОБА_3, дов. № 01-18/2 від 04.01.2016р.

Державне підприємство Придніпровська залізниця, м. Дніпропетровськ звернулось до господарського суду Запорізької області із позовною заявою про стягнення з Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради, м. Запоріжжя суми 428 604 грн. 79 коп. збитків.

Рішенням від 07.10.2013р. позовні вимоги Державного підприємства Придніпровська залізниця, м. Дніпропетровськ задоволені. З Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради, м. Запоріжжя на користь Державного підприємства Придніпровська залізниця, м. Дніпропетровськ стягнуто 428 604 грн. 79 коп. збитків.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою до Донецького апеляційного господарського суду.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 20.11.2013р. апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради, м. Запоріжжя залишено без задоволення, а рішення господарського суду Запорізької області від 07.10.2013 р. у справі без змін.

Не погоджуючись із висновками судів попередніх інстанцій, відповідач подав до Вищого господарського суду України касаційну скаргу.

Постановою Вищого господарського суду України від 04.02.2014р. касаційну скаргу Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради, м. Запоріжжя задоволено частково. Рішення господарського суду Запорізької області від 07.10.2013р. та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 20.11.2013р. у справі № 908/2682/13 скасовано, справу передано на новий розгляд до господарського суду Запорізької області в іншому складі суду.

Відповідно до протоколу автоматичного розподілу справи між суддями від 19.02.2014р., справу № 908/2682/13 передано на розгляд судді Дроздовій С.С.

Ухвалою суду від 20.02.2014р. матеріали справи № 908/2682/13 прийнято до розгляду, присвоєно справі номер провадження 33/65/13-27/11/14 та призначено судове засідання на 12.03.2014 р.

У судовому засіданні 12.03.2014р. оголошувалася перерва до 09.04.2014р., на підставі ст. 77 ГПК України, для надання додаткових доказів та документів, необхідних для повного та обєктивного розгляду спору.

Ухвалою суду від 09.04.2014р. зупинено провадження у справі № 908/2682/13 до розгляду Вищим господарським судом України касаційної скарги у справи № 908/2500/13 за позовом Державного підприємства Придніпровська залізниця, м. Дніпропетровськ до Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради, м. Запоріжжя та Запорізької міської ради, м. Запоріжжя про стягнення збитків та до набрання рішенням по даній справі законної сили.

22.05.2014р. на адресу господарського суду надійшла письмова заява Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради, м. Запоріжжя про поновлення провадження у справі № 908/2682/13, у звязку з тим, що постановою Вищого господарського суду України від 29.04.2014р. рішення господарського суду Запорізької області від 17.12.2013р. та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 25.02.2014р. у справі № 908/2500/13 залишено без змін.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 23.05.2014р. провадження у справі № 908/2682/13 поновлено та призначено судове засідання на 18.06.2014р.

Розгляд справи призначений на 18.06.2014 р., на підставі ст. 77 ГПК України, було перенесено на 03.07.2014 р.

Ухвалою суду від 03.07.2014р. зупинено провадження у справі № 908/2682/13 до розгляду справи № 203/115/14-а за позовом Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради, м. Запоріжжя до Державного підприємства Придніпровська залізниця, м. Дніпропетровськ про врегулювання розбіжностей при укладанні договору на компенсацію пільгового проїзду на залізничному транспорті та до набрання рішенням по даній справі законної сили.

23.07.2015р. на адресу господарського суду надійшла письмова заява Державного підприємства Придніпровська залізниця, м. Дніпропетровськ про поновлення провадження у справі № 908/2682/13, у звязку з тим, що Дніпропетровським апеляційним адміністративним судом у справі 203/115/14-а (2-а/0203/93/2014) 01.10.2014 р. винесено постанову, яка набрала законної сили та не була оскаржена до касаційної інстанції.

Ухвалою суду від 17.08.2015р. провадження у справі було поновлено та призначено судове засідання на 02.09.2015р.

У судовому засіданні 02.09.2015р. оголошувалася перерва до 26.10.2015 р., на підставі ст. 77 ГПК України, для необхідності надання сторонами додаткових доказів та документів, які необхідні для повного, всебічного та обєктивного розгляду справи по суті.

Ухвалою суду від 26.10.2015 р. зупинено провадження у справі № 908/2682/13 до прийняття постанови (рішення) Верховним Судом України у справі № 908/3247/13 за позовом Державного підприємства Придніпровська залізниця до Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради про стягнення 991 573 грн. 87 коп. та до набрання рішенням по даній справі законної сили.

На запит суду від 30.03.2016р., щодо відомостей про розгляд Верховним Судом України заяви Державного підприємства Придніпровська залізниця, м. Дніпропетровськ про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 06.08.2015 р. у справі № 908/3247/13 - 08.04.2016р. на адресу суду надійшла відповідь Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради, з якої вбачається, що ухвалою Верховного суду України від 10.11.2015 р. відмовлено Державному підприємству Придніпровська залізниця у допуску справи № 908/3247/13 до провадження.

Ухвалою суду від 11.04.2016р. відповідно до ст. 79 ГПК України, провадження у справі № 908/2682/13 поновлено та призначено судове засідання на 16.05.2016р.

Ухвалою суду від 16.05.2016р. розгляд справи відкладено на 20.06.2016р., у звязку з неявкою представників сторін до суду.

23.05.2016р. на адресу господарського суду Запорізької області надійшла заява Публічного акціонерного товариства Українська залізниця в особі регіональної філії Придніпровська залізниця про заміну сторони - Державного підприємства Придніпровська залізниця його правонаступником - Публічним акціонерним товариством Українська залізниця в особі регіональної філії Придніпровська залізниця Публічного акціонерного товариства Українська залізниця.

Ухвалою суду від 24.05.2016р. розгляд заяви призначено на 20.06.2016р.

Ухвалою суду від 02.06.2016р., у звязку з тим, що 19 червня 2016р. є святковим днем Трійця, а у випадку, коли святковий або неробочий день (ст. 73 Кодексу законів про працю України) збігається з вихідним днем, вихідний день переноситься на наступний після святкового або неробочого, слухання справи № 908/2682/13, призначеної на 20.06.2016р. перенесено на 21.06.2016р.

Ухвалою суду від 21.06.2016р. заяву Публічного акціонерного товариства Українська залізниця в особі регіональної філії Придніпровська залізниця про заміну сторони - Державного підприємства Придніпровська залізниця його правонаступником - Публічним акціонерним товариством Українська залізниця в особі регіональної філії Придніпровська залізниця Публічного акціонерного товариства Українська залізниця задоволено.

21.06.2016р. продовжено розгляд справи № 908/2682/13.

21.06.2016р. до початку розгляду справи представник позивача та відповідача заявили письмове клопотання щодо відмови від здійснення технічної фіксації судового процесу.

Головуючим суддею оголошено яка справа розглядається, склад суду, та розяснено представникам сторін, які прибули в судове засідання, їх права, у тому числі право заявляти відводи.

Відводів складу суду не заявлено.

У судовому засіданні 21.06.2016р. позивач підтримав позовні вимоги, на підставах, викладених у позовній заяві та надіслав на адресу суду письмові пояснення (приєднані до матеріалів справи).

Відповідач в засіданні суду 21.06.2016р. проти позову заперечив на підставах викладених у письмовому відзиві (міститься в матеріалах справи).

Розглянувши матеріали та фактичні обставини справи, оцінивши надані докази, вислухавши представників позивача та відповідача, суд вважає вимоги позивача такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 13, ч. 1, 2 ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї.

Вирішуючи спір, суд враховує наступне. Відповідно до ст. 4-1 ГПК України господарські суди вирішують спори у порядку позовного провадження.

Позов це вимога позивача про захист порушеного або оспорюваного субєктивного права чи охоронюваного законом інтересу, яка здійснюється у визначеній законом процесуальній формі. Згідно з господарським процесуальним законодавством предмет позову це матеріально правова вимога позивача до відповідача, відносно якої суд повинен винести рішення. Матеріальноправова вимога позивача повинна опиратися на певні обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а саме на підставу позову.

Позивач вважає, що відповідно до ч.5 ст. 9 Закону України Про залізничний транспорт для захисту інтересів окремих категорій громадян на пасажирських перевезеннях передбачаються пільгові тарифи. Збитки залізничного транспорту від їх використання відшкодовуються залізницям за рахунок державного або місцевих бюджетів залежно від того, яким органом прийнято рішення щодо відшкодування пільг.

Позивачем в квітні 2013р. здійснено перевезення пільгових категорій пасажирів приміським залізничним транспортом по станціях: Дніпробуд 2, Запоріжжя -1, Запоріжжя 2, Запоріжжя Ліве, ім. А. Алімова, Запорізька Січ, Передатна.

У відповідності до вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002р. № 256 Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, Постанови Кабінету Міністрів України від 16.12.2009р. Про затвердження порядку розрахунку обсягів компенсаційних виплат за пільгові перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, оскільки Управління соціального захисту населення ЗМР є відповідним розпорядником бюджетних коштів, позивачем було направлено відповідачу за квітень 2013р. облікову форму про недоотримані кошти за перевезення залізничним транспортом в приміському сполученні окремих категорій громадян, рахунок № 408 від 12.06.2013р. та Розрахунок за квітень 2013р. з метою отримання компенсаційних виплат в сумі 428 604 грн. 79 коп. В подальшому на адресу відповідача була направлена претензія № 13-01/4 від 20.05.2013р., яка залишена відповідачем без задоволення.

Позивач вважає свої позовні вимоги доведеними, та підтвердженими відповідними документами, оскільки облікова форма про недоотримані кошти за перевезення залізничним транспортом в приміському сполученні окремих категорій громадян, витрати на перевезення яких відшкодовуються з державного та місцевих бюджетів, в даній справі за квітень 2013 року, встановлена Постановою Кабінету Міністрів України від 16.12.2009р. № 1359 Про затвердження Порядку розрахунку обсягів компенсаційних виплат за пільгові перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, яка складається на підставі місячної станційної звітності залізниці, та направляється відповідним головним розпорядникам коштів для послідуючої оплати.

Господарським судом встановлено, що в квітні 2013 року ДП Придніпровська залізниця було здійснено перевезення пільгових категорій пасажирів приміським залізничним транспортом по станціям: Дніпробуд-2, Запоріжжя-1, Запоріжжя -2, Запоріжжя-Ліве, ім. А.Алімова, Запорізька Січ, Передатна.

Позивач здійснює перевезення окремих категорій громадян за пільговими тарифами відповідно до чинних законів України, які передбачають такі пільги для конкретних категорій громадян, а не за окремими угодами, і збитки залізничного транспорту від їх використання відшкодовуються залізницям за рахунок державного або місцевого бюджетів.

Видатки на компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян, що передбачені пп. «б» п. 4 ч. 1 ст. 89 Бюджетного кодексу України, належать до бюджетних зобов'язань.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 2 Бюджетного кодексу України бюджетне зобов'язання - це будь-яке здійснене відповідно до бюджетного асигнування розміщення замовлення, укладення договору, придбання товару, послуги чи здійснення інших аналогічних операцій протягом бюджетного періоду, згідно з якими необхідно здійснити платежі протягом цього ж періоду.

Відповідно до ст. 48 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами.

Відповідно до п.п. 1, 4, 7.27 Положення про Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради, затвердженого рішенням міської ради №72 від 18.02.2011, воно виступає головним розпорядником бюджетних коштів та відповідно до визначених повноважень здійснює компенсаційні виплати за пільгове перевезення окремих категорій громадян транспортом загального користування відповідно до законодавства України.

Механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій визначений Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002р. № 256 Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету. А механізм розрахунку обсягів компенсаційних виплат залізницям за пільгові перевезення окремих категорій громадян, яким таке право надано законом, що здійснюється за рахунок коштів державного або місцевого бюджетів, а також субвенцій з державного або місцевого бюджетів та субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на зазначені цілі встановлено Постановою Кабінету Міністрів України від 16.12.2009 року № 1359 Про затвердження порядку розрахунку обсягів компенсаційних виплат за пільгові перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян.

Пунктами 3, 4 Порядку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 256 встановлено, що головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Згідно п. 5 цього Порядку, головні розпорядники коштів місцевих бюджетів щомісяця готують інформацію про фактично нараховані суми та акти звіряння розрахунків за надані послуги з підприємствами надавачами фактичних послуг і надсилають їх фінансовим органам райдержадміністрацій, виконкомам міських рад.

Відповідно до п. 8 Порядку, головні розпорядники коштів місцевих бюджетів після отримання на рахунок суми субвенції здійснюють у 5-денний строк розрахунки з постачальниками відповідних послуг і ведуть облік компенсаційних виплат за пільговий проїзд категорій громадян.

Пунктом 2 Порядку, затвердженого Постановою КМУ № 1359 встановлено, що до пільгових перевезень залізничним транспортом належать безоплатні перевезення або перевезення окремих категорій громадян із знижкою, встановленою законодавством.

Пунктами 3-5,7 вказаного Порядку встановлено, що облік пільгових перевезень та визначення суми недоотриманих коштів від таких перевезень проводиться залізницями на підставі інформації автоматизованої системи керування пасажирськими перевезеннями та реєстраторів розрахункових операцій про оформлені та видані пасажирам безоплатні або пільгові проїзні документи (квитки); сума недоотриманих коштів обчислюється в автоматизованому режимі під час оформлення кожного безоплатного та пільгового проїзного документа (квитка) як різниця між повною вартістю проїзду, встановленою згідно з діючими тарифами для відповідного виду сполучення, маршруту прямування, категорії поїзда та вагона, і вартістю проїзду, що сплачує пасажир відповідно до наданих пільг; інформація про оформлені та видані пасажирам безоплатні та пільгові проїзні документи (квитки) включається до місячної станційної звітності. Сума недоотриманих коштів включається до місячної станційної звітності області, на території якої був придбаний пільговий проїзний документ (квиток), незалежно від місця проживання (навчання) пасажира.

Згідно з пунктом 9 Порядку, на підставі місячної станційної звітності залізниці складають форму про недоотримані кошти за перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, витрати на перевезення яких відшкодовуються з державного або місцевих бюджетів, згідно з додатком. Для компенсації недоотриманих коштів облікова форма складається окремо для органу виконавчої влади, який є головним розпорядником бюджетних коштів, передбачених на цю мету державним бюджетом, та органом виконавчої влади, який є головним розпорядником коштів, виділених місцевим бюджетом.

Відповідно до пунктів 10, 11 Порядку залізниці не пізніше ніж 15-го числа місяця наступного звітного періоду подають відповідним головним розпорядникам коштів рахунок на суму, яка підлягає компенсації, та облікові форми; головні розпорядники коштів, передбачених на компенсаційні виплати, після надходження їх на власні рахунки у п'ятиденний строк перераховують зазначені кошти відповідній залізниці.

Відповідно до підпункту б пункту 4 частини першої статті 89 Бюджетного кодексу України до видатків, які здійснюються з районних бюджетів та бюджетів міст, республіканського Автономної Республіки Крим і міст обласного значення та враховуються при визначенні обсягу міжбюджетних трансфертів, належать видатки на державні програми соціального захисту, в тому числі компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян.

Відповідно дост. 102 Бюджетного кодексу України видатки місцевих бюджетів, передбачені у підпункті б пункту 4 частини першої статті 89 Бюджетного кодексу, фінансуються за рахунок субвенцій з Державного бюджету України і повинні забезпечувати своєчасність, рівномірність, гарантованість та повноту-перерахування трансфертів.

Видатки на компенсаційні виплати за пільговий проїзд залізничним транспортом передбачені Законом України Про Державний Бюджет України на 2013 рік.

Відповідно до Положення про управління соціального захисту населення Запорізької міської ради, затвердженого рішенням міської ради № 46 від 25.02.2013 р., до функцій відповідача віднесена реалізація заходів соціальної підтримки населення, здійснення координаційних функцій та моніторингу у сфері надання пільг в т.ч. за пільговий проїзд окремими категоріям громадян, та здійснення компенсаційних виплат за пільгове перевезення окремих категорій громадян.

Таким чином, внаслідок того, що відповідач є розпорядником бюджетних коштів, позивачем направлено за квітень 2013 року облікову форму про недоотримані кошти за перевезення залізничним транспортом в приміському сполученні окремих громадян на суму 428604 грн. 79 коп., рахунок для сплати № 408 від 12.06.2013 р. на зазначену суму, а також розрахунок видатків на компенсацію за пільговий проїзд громадян у приміському сполученні за квітень 2013 року на суму 428 604 грн. 79 коп.

В подальшому, на адресу відповідача була направлена претензія № 13-01/4 від 20.05.2013р., яка залишена відповідачем без задоволення (відповідь від 25.06.2013 р. № 01-08/237).

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 7 Закону України «Про залізничний транспорт» відносини залізниць з органами місцевого самоврядування базуються на податковій і договірній основах відповідно до чинного законодавства України.

Частиною 1 ст. 18 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що відносини органів місцевого самоврядування з підприємствами, установами та організаціями, що не перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, будуються на договірній і податковій основі та на засадах підконтрольності у межах повноважень, наданих органам місцевого самоврядування законом.

Відповідач є виконавчим органом місцевого самоврядування.

Позивач не перебуває у комунальній власності Запорізької міської ради, тобто відповідної територіальної громади. У зв'язку з цим, відносини між сторонами повинні будуватись на договірній основі.

Тобто, укладення між сторонами відповідного договору на здійснення компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян на залізничному транспорті є обов'язковим в силу закону.

Крім того, з листа Державного казначейства України від 20.04.2007р. № 3.4-07/1021-4884 «Щодо переліку підтвердних документів, необхідних для перерахування коштів перевізникам за перевезення пільгових категорій громадян» та листа Міністерства фінансів України № 31-07310-10-24/16584 від 30.06.2011р. «Щодо порядку обліку бюджетних зобов'язань» (знаходяться в матеріалах справи) вбачається, що в даному випадку розрахунки здійснюються не з громадянами, а з підприємствами - надавачами послуг. Виходячи з цього, зазначена компенсація транспортним підприємствам повинна провадитися відповідно до укладених договорів між головним розпорядником бюджетних коштів та транспортним підприємством в межах передбачених у відповідному місцевому бюджеті коштів на зазначену мету в міру надходження субвенції з державного бюджету.

Відповідно до п. 2.9 Порядку реєстрації та обліку бюджетних зобов'язань розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби України, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 309 від 02.03.2012р., органи казначейства не реєструють фінансові зобов'язання у разі відсутності документів, які підтверджують факт узяття бюджетного фінансового зобов'язання.

Договір є документом, який встановлює факт виникнення та узяття бюджетного фінансового зобов'язання. У зв'язку з відсутністю договору відсутні і будь-які фінансові зобов'язання між сторонами, що виключає здійснення компенсаційних виплат.

Аналогічні правові висновки викладені Вищим господарським судом України в постанові від 21.12.2015р. у справі № 908/2145/13 між Залізницею та Управлінням про стягнення збитків за інший місяць 2013 року.

Посилаючись на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 01.10.2014р. у справі № 203/1115/14-а за позовом Управління до Залізниці про врегулювання розбіжностей при укладенні договору на 2013 позивач вважає, що між сторонами існували договірні відносини.

Однак, це не відповідає дійсності, оскільки за результатами розгляду справи Управлінню було відмовлено в позові з підстав закінчення бюджетного періоду, на який укладається договір.

Крім того, зазначена постанова суду була досліджена Вищим господарським судом України по справі № 908/3247/13 при розгляді аналогічної справи між Залізницею та Управлінням про стягнення збитків за інший період 2013, про що в постанові суду від 06.08.2015р. зазначено, що між сторонами існував переддоговірний спір. За результатами розгляду справи в позові про укладення договору на 2013 рік відмовлено.

Таким чином, сторонами не досягнуто домовленості щодо умов договору (копія постанови знаходиться в матеріалах справи).

Позивач зазначає, що видатки для здійснення йому компенсаційних виплати за пільговий проїзд залізничним транспортом передбачені Законом України «Про Державний бюджет України на 2013 рік», а також відповідними рішеннями Запорізької міської ради.

Однак, докази затвердження в Державному бюджеті України субвенцій міському бюджету м. Запоріжжя, фінансування видатків місцевого бюджету м. Запоріжжя за рахунок субвенцій, передбачених державним бюджетом на 2013р. в межах обсягів затверджених в бюджеті міста Запоріжжя на 2013 рік, та докази фактичного перерахування з державного бюджету до бюджету м. Запоріжжя та надходження на рахунки Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради сум субвенцій на компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян на залізничному транспорті позивачем суду не надано, в матеріалах справи зазначені докази також відсутні.

Посилання позивача в підтвердження виділення коштів на рішення Запорізької міської ради № 9 від 24.12.2012 р. (зі змінами) є безпідставними, оскільки вказані рішення свідчать лише про затвердження певного обсягу видатків міста на 2013 рік за тимчасовою класифікацією видатків та кредитування місцевих бюджетів, та не підтверджують фактичного надходження грошових коштів на рахунок відповідача.

Кошти субвенції на вказані цілі на відповідний рахунок Управління не надходили, що підтверджено довідкою державної казначейської служби про рух грошових коштів на рахунку за 2013 рік (знаходиться в матеріалах справи).

У зв'язку з цим, відсутня реальна можливість отримання позивачем компенсаційних виплат, в тому числі за квітень 2013р.

Закладення відповідної суми у місцевому бюджеті на відповідний звітний період за відсутності фактичного фінансування та надходження коштів на рахунок Управління не є достатньою підставою для виплати позивачу компенсації за пільгові перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян.

Вказана правова позиція підтверджена постановами Вищого господарського суду України від 23.03.2016 по справі № 908/3494/13, від 21.12.2015р. у справі № 908/2145/13, від 06.08.2015 по справі № 908/3247/13, від 29.04.2014р. у справі № 908/2500/13.

Як вбачається з позовної заяви, предметом позову позивач зазначив стягнення збитків за невиконання Управлінням господарського зобов'язання, яке на його думку виникло на підставі актів законодавства.

Відшкодування збитків у сфері господарювання передбачено ст. ст. 224, 225 Господарського кодексу України та ст. 22 ЦК України.

Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 22 Цивільного кодексу України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України, відшкодування збитків є одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, зокрема, у вигляді відшкодування збитків.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусила зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Із змісту цих норм, а також ст. 610, 611 ЦК України слідує, що відшкодування збитків є одним із правових наслідків порушення зобовязання, мірою відповідальності. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Умови відшкодування збитків передбачені статтею 226 ГК України, із якої також слідує, що головною умовою відшкодування збитків є господарське правопорушення, яке вчинив учасник господарських відносин.

На кредитора покладений обовязок доведення факту невиконання або неналежного виконання зобовязання, прямого причинного звязку між порушенням зобовязанням і завданими збитками і їх розмір, на боржника - відсутність вини (ст. 614, 623 ЦК України).

Згідно з приписами ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбаченому цим Кодексом, іншими законами та договором.

Господарськими санкціями, виходячи зі змісту ст. 217 Господарського кодексу України, визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій, як відшкодування збитків, штрафні санкції, оперативно - господарські та адміністративно - господарські санкції.

У ст.ст. 224, 225 Господарського кодексу України, на які посилається позивач в якості підстави для стягнення з відповідача збитків, закріплено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобовязання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки субєкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною. До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, крім іншого, включаються також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Аналізуючи вищевикладене, суд зазначає, що відшкодування збитків (в контексті нормативного обґрунтування заявлених вимог) є видом відповідальності за правопорушення при здійсненні господарської діяльності. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Як і будь-яка інша юридична відповідальність, господарсько-правова відповідальність ґрунтується на певних правових підставах. Це нормативні підстави, тобто сукупність норм права про відповідальність субєктів господарських відносин. По-друге, це правосубєктність правопорушника, тобто сторонами правовідносин щодо застосування відповідальності у спорі, що розглядається у рамках господарського процесу, можуть бути підприємства, установи, організації тощо.

Третя підстава це протиправні дії або бездіяльність особи (осіб), що порушують права і законні інтереси потерпілої особи. Зазначена підстава складається з чотирьох елементів, які називаються умовами господарсько - правової відповідальності. До них відносяться:

- наявність факту порушення, тобто порушення норми закону, внаслідок чого завдаються збитки або інша майнова шкода правам та інтересам потерпілого (позивача у справі);

- протиправність поведінки правопорушника;

- причинний звязок між протиправною поведінкою порушника і завданими потерпілому збитками;

- вина правопорушника.

Виходячи з норм цивільного законодавства, позивач має довести наявність збитків, їх розмір, протиправність поведінки правопорушника та причинний зв'язок між протиправними діями відповідача та завданими позивачу збитками. Сукупність (склад) чотирьох названих умов утворює юридично-фактичні підстави господарсько-правової відповідальності. Для застосування майнової відповідальності у вигляді відшкодування збитків потрібна наявність усіх чотирьох умов.

За загальним правилом, з урахуванням статті 33 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до ст. 623 Цивільного кодексу України позивач повинен довести наявність збитків (їх розмір), порушення зобов'язання заподіювачем та причинний звязок між ними.

Позивач в позовній заяві зазначає, що збитки ПАТ Українська залізниця отримує внаслідок перевезення пільгових категорій громадян. Фактично, продаючи пільговий квиток Залізниця вже зазнає певних збитків, на виникнення яких Управління жодним чином не впливає та не вчиняє ніяких протиправних дій, які завдають позивачу цих збитків. В подальшому, позивач на підставі місячної станційної звітності розраховує суму коштів, на яку ним здійснено перевезень пільгових категорій громадян. Тобто, ще до подання до Управління відповідних облікових форм Залізниця вже має збитки.

Вказане свідчить, що відповідач не вчиняє протиправних дій відносно Залізниці при здійсненні нею пільгових перевезень окремих категорій громадян.

Позивачем не доведено наявності складу цивільного правопорушення в діях відповідача, матеріали справи не містять таких доказів.

Слід також зазначити, що вказані позивачем пільгові тарифи встановлені рядом законів України, які прийняті законодавчим органом держави. Збитки виникають у Залізниці внаслідок виконання нею вимог цих законів, а не внаслідок дій Управління. Тобто, саме виконання Залізницею законів, прийнятих державою, завдає їй збитки.

Відповідно до ч. 5 ст. 176 ЦК України територіальна громада не відповідає за зобов'язаннями держави. В даному випадку рішення про введення відповідних пільг прийнято державою, а не територіальною громадою, у зв'язку з чим відповідальність повинна нести саме держава, а не територіальна громада в особі Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд вважає, що твердження позивача про отримання збитків у вигляді неодержаних доходів у конкретному розмірі є необґрунтованими.

Відповідно до ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобовязаннями усім належним їй майном.

Відповідно до вимог ст.ст. 22, 33 ГПК України сторони зобов'язані вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, ст. 34 ГПК України.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, ст. 34 ГПК України.

На підставі статті 85 ГПК України 21.06.2016року прийнято рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на позивача, при відмові в позові.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 44, 49, 75, 82, 84, 85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Українська залізниця в особі Регіональної філії Придніпровська залізниця, м. Дніпропетровськ до Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради, м. Запоріжжя відмовити.

Суддя С.С. Дроздова

Рішення оформлено та підписано 23.06.2016р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.