ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" липня 2016 р.Справа № 916/701/16
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: С.В. Таран,

Суддів: Л.О. Будішевської, М.А. Мишкіної,

при секретарі судового засідання Г.Є. Бєлянкіній,

за участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1, довіреність №20/7-1096 від 30.06.2016;

від відповідача -ОСОБА_2, довіреність б/н від 19.05.2016; ОСОБА_3, довіреність б/н від 19.05.2016;

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю „Компанія „Нові технології - Україна

на рішення Господарського суду Одеської області від 17.05.2016

у справі №916/701/16

за позовом: Державного підприємства Одеський морський торговельний порт

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю „Компанія „Нові технології - Україна

про стягнення 429 279,04 грн

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Одеської області від 17.05.2016 у справі №916/701/16 (суддя Ю.А. Шаратов) позовні вимоги задоволено повністю: стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю „Компанія „Нові технології - Україна (далі ТОВ „Компанія „Нові технології - Україна) на користь Державного підприємства Одеський морський торговельний порт (далі ДП Одеський морський торговельний порт) 408 627,31 грн пені та 20 651,73 грн 3 % річних (а.с.145-149).

Не погодившись з прийнятим рішенням, товариство з обмеженою відповідальністю „Компанія „Нові технології - Україна звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Одеської області від 17.05.2016 у справі №916/701/16 скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального права (а.с.157-160).

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу висловив заперечення щодо її задоволення (а.с. 197-203).

В судовому засіданні 30.06.2016 оголошувалась перерва в порядку статті 77 Господарського процесуального кодексу України до 05.07.2016 о 15 год.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла наступних висновків.

26.02.2015 між товариством з обмеженою відповідальністю „Компанія „Нові технології - Україна («замовник») та Державним підприємством Одеський морський торговельний порт («виконавець») укладено договір № СР-414 (далі договір № СР-414 від 26.02.2015), за умовами якого виконавець зобовязався виконати загальносуднові ремонтні роботи з урахуванням докування з/ч „ДУНАЙ в обємі, передбаченому договірною відомостю-кошторисом вартості ремонту судна, яка є невідємною частиною цього договору, за завданням замовника власними силами і коштами, а замовник зобовязався прийняти й оплатити виконану роботу (а.с. 14-22).

Відповідно до пункту 2.1 договору №СР-414 від 26.02.2015 попередня вартість цього договору представляє собою сукупну вартість планових ремонтно-технічних, експлуатаційних і допоміжних робіт по судну, які здійснюються виконавцем.

Пунктами 2.6, 2.7 договору №СР-414 від 26.02.2015 передбачено, що остаточна вартість ремонту судна визначається на підставі виконавчої відомості-кошторису вартості ремонту, яка складається виконавцем по факту виконаних ремонтних робіт; факт виконання ремонтних робіт засвідчується приймальними актами відділу технічного контролю, які мають бути підписанні відділом технічного контролю окремого структурного підрозділу „Судноверф Україна, представником замовника, а також інженером по флоту ОСОБА_4, капітаном судна і завірені судовою печаткою; виконавча відомість - кошторис вартості ремонту є невідємною частиною вказаного договору; попередня вартість ремонту судна відповідно до договірної відомості-кошторису вартості ремонту складає: 2070504,01 грн, в тому числі ПДВ 20 % - 345084 грн.

Додатковими угодами до вказаного договору №1 від 09.03.2015, №2 від 01.07.2015, №3 від 30.06.2015, №4 від 31.07.2015 сторонами змінювався строк ремонту судна. Так, згідно з пунктом 3.3 договору №СР-414 від 26.02.2015 в редакції додаткової угоди №4 від 31.07.2015 загальний строк ремонту судна не повинен перевищувати 188 календарних днів, з яких 92 діб в доку (без врахування святкових днів відповідно до статті 73 КЗоТ України).

Виконавець, виходячи із ступені завершеності операцій (процента готовності робіт) по ремонту судна, має право складати щомісячні проміжні акти виконаних робіт, які підписуються обома сторонами (пункт 4.3 договору №СР-414 від 26.02.2015).

Порядок проведення розрахунків за виконані ремонтні роботи судна сторонами узгоджені у розділі 4 договору №СР-414 від 26.02.2015.

Відповідно до пунктів 4.1, 4.1.1, 4.1.2 договору №СР-414 від 26.02.2015 загальна вартість ремонту судна, повинна бути виплачена замовником виконавцю наступним чином:

- передоплата 10 % по договірній відомості-кошторису вартості роботи протягом 5 банківських днів з дня отримання рахунку замовником;

- остаточний розрахунок здійснюється за виконавчою відомостю-кошторисом вартості ремонту і після підписання акту виходу судна із ремонту з урахуванням оплати, здійсненої відповідно до пунктів 4.1.1, 4.1, 4.4 цього договору, протягом 5 банківських днів з дня отримання рахунку замовником і до виходу судна із Одеського порту.

Згідно з пунктом 4.4 договору №СР-414 від 26.02.2015 у випадку перевищення вартості наданих послуг по «ОСОБА_2 виконаних робіт» за попередній місяць оплаченої передоплати (над першим платежем), різниця вартості оплачується замовником протягом 5 банківських днів від дня отримання рахунку замовником.

У пункті 11.2.3 договору №СР-414 від 26.02.2015 замовник зобов'язався сплатити виконавцю за прострочення платежів, передбачених пунктами 4.1.1, 4.1.2, 4.4 пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, діючої в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день затримки; у випадку прострочки платежів, перераховані замовником суми, в першу чергу спрямовуються на погашення виникненої пені, а решта зараховується в рахунок оплати основної заборгованості, а також договірний строк автоматично продовжується на час такого прострочення; при цьому, оплата залишку заборгованості по предмету договору здійснюється замовником протягом 5 банківських днів від дати останнього платежу.

За актом приймання судна у ремонт від 09.03.2015 з/ч «Дунай» було передано від відповідача позивачеві (а.с. 25).

Платіжним дорученням №132 від 06.03.2015 ТОВ „Компанія „Нові технології - Україна перерахувало ДП Одеський морський торговельний порт 207050,40 грн попередньої оплати, що становить 10% вартості робіт по попередній договірній відомості-кошторису.

В звязку з тим, що вартість робіт за проміжними актами перевищила суму авансового платежу позивачем для оплати за надані послуги товариству з обмеженою відповідальністю „Компанія „Нові технології - Україна були виставлені рахунки №200016/1 від 08.05.2015 на суму 2421908,99 грн, №200016/2 від 08.06.2015 на суму 823413,16, №200016/3 від 08.07.2015 на суму 516434,80грн, №200016/6 від 01.10.2015 на суму 257803,04 грн (а.с. 55-58).

Проміжні акти від 30.04.2015 на суму 2421908,99 грн, від 31.05.2015 на суму 823413,16 грн, від 30.06.2015 на суму 516434,80 грн, від 16.09.2015 на суму 257803,04 грн (а.с.59-62) підписані відповідачем без зауважень, однак в порушення прийнятих на себе зобовязань за договором №СР-414 від 26.02.2015 товариством з обмеженою відповідальністю „Компанія „Нові технології - Україна зазначені рахунки оплачувались несвоєчасно, про що свідчать виписки по рахунку позивача (а.с. 134-137) та відповідні платіжні доручення (а.с. 175-189).

16.09.2015 роботи, передбачені умовами договору №СР-414 від 26.02.2015, позивачем були виконані в повному обсязі, що підтверджується актом приймання судна з ремонту (а.с. 173). Згідно вказаного акту та відповідно до загальної виконавчої відомості -кошторису вартості ремонту з/ч "Дунай" (а.с.222-224) остаточна вартість робіт складає 5005181,31 грн, в т.ч. ПДВ 20% - 834196,89 грн.

В повному обсязі за проведені позивачем ремонтні роботи відповідач розрахувався 17.11.2015, про що свідчить платіжне доручення №649 від 17.11.2015 (а.с. 180).

Між тим за несвоєчасне проведення оплати за виконані ремонтні роботи позивачем нараховано відповідачу пеню в сумі 408627,31 грн та 3% річних в сумі 20651,73 грн, вимога про стягнення яких є предметом даного спору.

Відповідно до частини другої статті 509 Цивільного кодексу України зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.

Згідно з приписами статті 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами. Зобовязання, в свою чергу, згідно з вимогами статей 525, 526 Цивільного кодексу України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

В силу вимог статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зобовязання повинні виконуватись в установлений законом або договором строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).

У пункті 10.2.9 відповідач зобовязався своєчасно оплачувати авансові та кінцеві платежі, в порядку передбаченому цим договором.

Пунктом 4.4 договору №СР-414 від 26.02.2015 передбачено обовязок замовника протягом 5 банківських днів з дня отримання рахунку оплачувати виконані позивачем роботи, якщо їх вартість за актами виконаних робіт перевищує перший (авансовий) платіж.

Із матеріалів справи вбачається, що отримані скаржником рахунки оплачувались ним несвоєчасно. Так, рахунки від 08.05.2015 №200016/1 (отримано відповідачем 12.05.2015), від 08.06.2015 №200016/2 (отримано відповідачем 10.06.2015), від 08.07.2015 №200016/3 (отримано відповідачем 09.07.2015) оплачено 11.08.2015; рахунок від 01.10.2015 №200016/6 (отримано відповідачем 01.10.2015) оплачено 17.11.2015.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи наведене місцевим господарським судом правомірно стягнуто з відповідача на користь позивача три процента річних за період з 20.05.2015 по 16.11.2015 включно в сумі 20 651,73 грн.

Щодо позовних вимог Державного підприємства Одеський морський торговельний порт в частині стягнення з відповідача пені у розмірі 408627,31 грн, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Статтею 546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобовязання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) згідно з приписами статті 549 Цивільного кодексу України є грошова сума, яку боржник повинен сплатити кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до пункту 11.2.3 договору №СР-414 від 26.02.2015 за прострочення платежів, передбачених пунктами 4.1.1, 4.1.2, 4.4 замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, діючої в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день затримки.

За таких обставин, позивачем правомірно нараховано відповідачу пеню за період з 20.05.2016 по 16.11.2015 в сумі 408 627,31 грн за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором №СР-414 від 26.02.2015.

Положеннями пункту 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Зі змісту зазначеної норми вбачається, що зменшення розміру заявленої до стягнення пені є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.

Таким чином, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Слід зазначити, що при застосуванні правил про зменшення неустойки суди не мають якогось усталеного механізму зменшення розміру неустойки, тому кожного разу потрібно оцінювати обставини та наслідки порушення зобов'язання на предмет наявності виняткових обставин на стороні боржника.

У пункті 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 зазначено, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Згідно з положеннями частини першої статті 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Приписами частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Частина друга статті 233 Господарського кодексу України також встановлює, що у разі якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

В даній нормі під "іншими учасниками господарських відносин" слід розуміти третіх осіб, які не беруть участь в правовідносинах між боржником та кредитором, проте, наприклад, пов'язані з кредитором договірними відносинами.

Отже, якщо порушення зобов'язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб'єкта, то суд може зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до положень статті 3, частини третьої статті 509 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами на яких має ґрунтуватися зобов'язання між сторонами є добросовісність, розумність і справедливість.

Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов'язання.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов'язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Тому, враховуючи викладене, користуючись правом, наданим вищезазначеними положеннями чинного законодавства, а також зважаючи на економічну ситуацію у державі, ступінь виконання боржником зобовязань за договором №СР-414 від 26.02.2015 (зокрема, його повне виконання), стягнення суми відсотків річних, яка має забезпечити баланс інтересів сторін, а також те, що порушення зобов'язань за вказаним договором не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за можливе зменшити розмір пені, належної до сплати, до суми 40 862,73 грн.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Вищого господарського суду України від 07.12.2011 у справі №17/77, від 19.12.2012 у справі №5023/3165/12, від 21.10.2015 у справі №906/575/15, від 18.11.2015 у справі №914/448/15 тощо.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що перераховані замовником суми в першу чергу мали б бути спрямовані виконавцем на погашення пені, а решта -на погашення основної заборгованості, до уваги колегією суддів Одеського апеляційного господарського суду не приймаються, оскільки скаржником в платіжних дорученнях в рядку "призначення платежу" зазначалось про оплату відповідних рахунків (оплату ремонтних робіт), а не про спрямування коштів на погашення неустойки.

Твердження скаржника щодо відсутності підстав для нарахування пені з огляду на положення пункту 4.1.2 договору №СР-414 від 26.02.2015 є також помилковими, так як у пункті 11.2.3 вказаного договору замовник зобов'язався сплатити виконавцю пеню не тільки за прострочення платежу, передбаченого пунктом 4.1.2 (за несвоєчасне проведення остаточного розрахунку), а й за прострочення платежів, передбачених пунктом 4.4 цього договору (за несвоєчасну оплату проміжних актів виконаних робіт, вартість яких перевищила перший (авансовий) платіж).

Рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто зясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі (пункт 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 №6 Про судове рішення).

Оскаржене судове рішення Господарського суду Одеської області від 17.05.2016 не в повній мірі відповідає цим вимогам з огляду на те, що прийнято при неповному з'ясування обставин, що мають значення для справи, а тому підлягає зміні.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на ТОВ „Компанія „Нові технології - Україна. При цьому, колегією суддів враховується викладене у пункті 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18, відповідно до якого судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки, що підлягає стягненню, покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 103 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю „Компанія „Нові технології - Україна залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 17.05.2016 у справі №916/701/16 змінити, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції:

«Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю „Компанія „Нові технології - Україна на користь Державного підприємства Одеський морський торговельний порт 40862,73 грн пені, 20651,73 грн 3 % річних, 6439,19 грн витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити».

Доручити Господарському суду Одеської області видати відповідний наказ із зазначенням всіх необхідних реквізитів.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Повний текст постанови складено та підписано 06.07.2016.

Головуючий суддя С.В. Таран

Суддя Л.О. Будішевська

Суддя М.А. Мишкіна