Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "23" червня 2016 р. Справа № 906/345/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Сікорської Н.А.

за участю представника відповідача: Курдиляс Ю.Л. - дов № 391 від 21.04.2016р.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Галактон"

до Публічного акціонерного товариства "Пиво-безалкогольний комбінат "Радомишль"

про стягнення 327145,46 грн.

Позивачем подано позов про стягнення з відповідача 327145,16 грн., з яких: 163268,56 грн. - сума основного боргу; 12245,14 грн. - пені; 22410,29 грн. - 3% річних; 129221,47 грн. - інфляційних.

Ухвалою господарського суду від 12.04.2016р. порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 25.04.2016р.

Ухвалою суду від 25.04.2016р. розгляд справи відкладено на 23.05.2016р.

В судовому засіданні від 23.05.2016р. в порядку ст. 77 ГПК України оголошено перерву до 06.06.2016р.

Ухвалою суду від 06.06.2016р. в порядку ст. 69 ГПК України продовжено строк вирішення спору по 29.06.2016р. та розгляд справи відкладено на 23.06.2016р.

Позивач повноваженого представника в судове засідання не направив, про причини його неявки суд не повідомив. Про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечив, з підстав викладених у письмових відзивах на позовну заяву (а.с. 65-67 т.1, 37-38, 59-61 т.2). Крім того повторно подав заяву про застосування строків позовної давності (а.с. 58 т.2).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

21.04.2011р. між Публічним акціонерним товариством "Галактон" (постачальник) та Публічним акціонерним товариство "Пиво-безалкогольний комбінат "Радомишль" (покупець) укладено договір поставки № 146 з відповідними додатками (а.с. 12-25 т.1).

За умовами п. 1.1. договору, постачальник зобов'язується поставити, а покупець - на умовах даного договору прийняти та оплатити упаковку, тару, концентрат (товар), найменування (асортимент), ціна якої вказана у додатку №1 до даного договору, а кількість зазначено у видаткових накладних, які являються невід'ємною частиною даного Договору.

Відповідно до п. 1.3 договору, товар буде вважатись поставленим покупцю за умови, якщо:

- уповноважені представники сторін підписали товаротранспортні накладні/видаткові накладні, які підтверджують факт отримання товару покупцем;

- постачальник надав покупцю всі документи, передбачені договором;

- постачальник поставив товар покупцю у відповідності з умовами договору.

Приписами п. 2.1 договору сторони визначили, що ціна товару визначається додатком №2 до даного договору. Зміна ціни на товар визначається по домовленості сторін шляхом підписання Додаткової угоди.

Згідно п. 2.2 договору покупець взяв на себе зобов'язання сплатити вартість товару, фактично використаного за попередній місяць згідно Додатку №2 до даного договору на протязі 30 робочих днів з дня підписання Додатку № 2.

Відповідно до п. 2.5 договору, сторони щомісячно на протязі 20 днів з моменту закінчення звітного періоду здійснюють звірку взаєморозрахунків, про що складають акт.

За умовами п. 2.6 договору, в разі припинення дії договору № 145 від 21.04.2011р. з ПАТ "Галактон" залишки упаковки, тари (товару) поставленого згідно умов даного договору, підлягають поверненню постачальнику шляхом оформлення зворотної тари, що передбачає зменшення заборгованості покупця перед постачальником.

Пунктом 3.1 договору передбачено, що приблизна сума даного договору складає 2000000,00грн. (два мільйони гривень) з врахуванням ПДВ. Кінцева загальна сума договору визначається шляхом додавання вартості упаковки, тари, зазначеної у видаткових накладних.

Відповідно до умов п. 5.2 договору моментом передачі товару являється момент підписання покупцем супровідних документів з проставленням дати фактичного отримання товару в таких документах. Якщо дата покупцем не проставляється, моментом отримання являється дата, вказана постачальником при складанні супровідних документів.

За даними позивача у період з 24.05.2011р. по 24.11.2014р. на виконання умов договору позивачем згідно видаткових накладних № РН 01125 від 01.06.2011р., № РН01059 від 24.05.2011р., № РН01633 від 04.08.2011р., № РН01631 від 04.08.2011р., № РН01632 від 04.08.2011р. (а.с. 39,42,45,48,51 ) та довіреностей № 469 від 01.06.2011р., № 428 від 23.05.2011р., № 683 від 04.08.2011р., № 682 від 04.08.2011р. (а.с. 40-41,43-44,46-47,49-50) поставлено відповідачу товар на загальну суму 1231467,43 грн.

15.05.2012р. та 16.05.2012р. відповідач повернув позивачу тару на загальну суму 116279,22грн., що підтверджується відповідними актами, які містяться в матеріалах справи (а.с. 37,38 т.1).

Позивач вказує, що відповідач умови договору щодо оплати отриманого товару виконав частково, внаслідок чого у останнього існує заборгованість перед позивачем в сумі 163268,56 грн.

28.10.2014р. за № 324 позивачем направлена відповідачу претензія з вимогою протягом 14 календарних днів з моменту отримання перерахувати заборгованість в сумі 163268,56 грн. (а.с. 27 т.1).

Відповідач вказану претензію залишив без відповіді та задоволення.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що за період з 24.04.2012р. відповідачем не здійснювалось жодних проплат, однак актами звірки розрахунків від 04.05.2012р., 31.10.2013р. та 06.08.2014р., підписаними між сторонами, відповідач підтвердив свою заборгованість перед позивачем в сумі 163268,56 грн. (а.с. 29,30 т.1)

Позивач вважаючи, що відповідачем неналежно виконано зобов'язання щодо оплати отриманого товару, звернувся з даним позовом до суду за захистом свого порушеного права.

Відповідач, заперечуючи проти позову вказує, що на видаткових накладних № РН 01632 від 04.08.2011 р., № РН 01631 від 04.08.2011р., № РН 01059 від 24.05.2011 р. відсутній відтиск печатки відповідача, що викликає сумнів у достовірності зазначених видаткових накладних.

Крім того, на всіх видаткових накладних відсутні розшифровки підписів посадових осіб, що не дає змогу встановити осіб, причетних до вчинення господарських операцій.

Вважає, що видаткові накладні оформлені неналежним чином, зокрема, містять відбиток не гербової печатки Позивача , а печатки «Для документів №2».

Стосовно посилань позивача, що актами звірки розрахунків підписаними сторонами договору підтверджується факт визнання відповідачем заборгованості перед позивачем, то відповідач зазначає, що останні підписані невстановленими особами.

В підтвердження своїх доводів вказав, що з метою посилення фінансової дисципліни по ПАТ «ПБК «Радомишль», моніторингу стану дебіторської/кредиторської заборгованості, для ефективного планування доходів та витрат Товариства було видано наказ від 10.07.2013р. № 1661/од, яким виключно головного бухгалтера ПАТ «ПБК «Радомишль» було вповноважено на підписання актів звіряння взаємних розрахунків (а.с.62 ).

Відповідно до наказу директора ПАТ «ПБК «Радомишль» від 04.07.2013р. у відносинах з органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форми власності підписи головного бухгалтера на офіційних документах повинні бути скріплені круглою фірмовою печаткою «ПАТ «Пиво-безалкогольний комбінат «Радомишль».

Натомість, акти звіряння взаємних розрахунків від 31.10.2013 р. та 06.08.2014 р. не містять розшифровки підпису посадової особи, яка підписала акт. Крім того, дані акти скріплені круглою печаткою «Для документів».

Серед іншого зазначає, що у 2015 році наказом директора ПАТ від 01.12.2015 р. проведено інвентаризацію кредиторської заборгованості, строк позовної давності якої минув.

Актом інвентаризації та списання кредиторської заборгованості від 01.12.2015р. встановлено суми заборгованості, по яких минув строк позовної давності та вирішено списати на дохід підприємства у 2015 році.

Як вбачається із картки рахунку 717 «Дохід від списання кредиторської заборгованості» за 2015 рік до складу загальної суми 428 178,35 грн. входить 163 268,56 грн. - сума списання кредиторської заборгованості по ПАТ «Галактон» за Договором № 146 від 21.04.2011 р.

Списання вказаної дебіторської заборгованості відповідачем було включено до розрахунку сум отриманого підприємством доходу та з вказаної суми сплачено податок на прибуток.

За таких обставин вважає, що позовні вимоги позивач не підтвердив належними первинними документами. Водночас вважає, що строк позовної давності за договором, укладеним між сторонами минув.

З урахуванням викладеного просить застосувати до вимог позивача строк позовної давності та відмовити у позові.

Позивач не погоджуючись із запереченнями відповідача зазначає, що сплата податків ПАТ "Пиво-безалкогольний комбінат "Радомишль" та знищення бухгалтерської документації, яка підтверджує факт поставки позивачем товару не скасовують обов'язковість належного виконання відповідачем зобов'язання перед ПАТ "Галактон".

Вважає, що акти звірки розрахунків, які додані до матеріалів справи оформлені належним чином та підтверджують факт визнання відповідачем заборгованості в сумі 163268,56 грн.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд дійшов висновку про відмову в задоволені позову з огляду на наступне.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Приписами ч.1 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини між сторонами виникли на підставі договору поставки № 146 від 21.04.2011р.

Згідно ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено,що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій; первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення; для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи; первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Пунктом 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затвердженим наказом Міністерства фінансів України N 88 від 24 травня 1995 року), передбачено, що первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, підтвердженням правовідношення, за яким Позивач передав товар Відповідачу у власність, є документи, які оформлюють рух товарно - матеріальних цінностей (видаткові накладні, довіреності на отримання товару тощо).

Так, позивач доводить факт поставки відповідачу товару на загальну суму 1231467,43 грн. на підставі видаткових накладних № РН 01125 від 01.06.2011р., № РН01059 від 24.05.2011р., № РН01633 від 04.08.2011р., № РН01631 від 04.08.2011р., № РН01632 від 04.08.2011р. (а.с. 39,42,45,48,51 ) та довіреностей № 469 від 01.06.2011р., № 428 від 23.05.2011р., № 683 від 04.08.2011р., № 682 від 04.08.2011р. (а.с. 40-41,43-44,46-47,49-50).

В силу частини 8 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи.

До документів, що підтверджують рух товарно-матеріальних цінностей відноситься, зокрема, накладна, форма якої є типовою формою первинного обліку, затвердженою відповідними нормативно-правовими актами.

Видаткова накладна є двостороннім документом, яка підписується обома сторонами договору, скріплюється печаткою і повинна передбачати та конкретизувати основні умови поставки/передачі товару згідно договору.

Відповідно до п. 2.15 та п. 2.16 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. № 88, первинні документи підлягають обов'язковій перевірці (в межах компетенції) працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов'язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству у сфері бухгалтерського обліку, логічна ув'язка окремих показників. У разі виявлення невідповідності первинного документа вимогам законодавства у сфері бухгалтерського обліку такі документи з письмовим обґрунтуванням передаються керівнику підприємства, установи. До окремого письмового рішення керівника такі документи не приймаються до виконання.

Отже, видаткові накладні, на яких ґрунтуються позовні вимоги до відповідача, які містяться в матеріалах справи, є первинними документами, які мають підтверджувати факт отримання товару відповідачем.

Дослідивши додані до матеріалів справи видаткові накладні, якими позивач підтверджує факт поставки товару відповідачу суд встановив, що вказані первинні документи дійсно містять недоліки, на які вказує відповідач, а саме не містять розшифровки підписів осіб відповідальних за здійснення господарської операції.

Однак, за змістом п. 201.10 ст. 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну після реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

В силу п.201.4 ст.201 ПК України податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця.

Відповідно до п.201.6 ст.201 ПК України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Позивачем в підтвердження своїх позовних вимог надано реєстр податкових декларацій та податкові деклараціями з податку на прибуток підприємства, в яких відображено відповідні господарські операції з відповідачем (а.с. 1-45 т.2).

За вказаних обставин, суд вважає, що факт поставки позивачем товару у кількості та вартості, зазначеній у позовній заяві підтверджено матеріалами справи, що вказує на належне виконання зобов'язань щодо поставки товару з боку позивача і відповідно - доказом наявності зобов'язання відповідача перед позивачем відповідно до ст.ст. 509, 610 ЦК України та ст.193 ГК України щодо оплати даного товару.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вже зазначалось судом, у пункті 2.2 договору сторони визначили порядок та строки проведення розрахунків за отриманий товар, а саме протягом 30 робочих днів з дня підписання додатку №2.

Додаток № 2 до договору № 146 від 21.04.2011р. сторонами було підписано 21.04.2011р. (а.с.17 т.1). Однак зі змісту додатку вказує на те, що сторонами затверджено лише типову форму звіту використання упаковочних матеріалів/інгрідієнтів за місяць.

При цьому, з додатку № 2 не вбачається, що відповідачу поставлявся будь-який товар, за який останній мав би розрахуватись протягом 30 робочих днів з моменту підписання вказаного додатку.

Крім того, з видаткових накладних вбачається, що поставка товару здійснювалась після закінчення строку, встановленого для розрахунків у п. 2.2 договору, тобто значно пізніше.

За таких обставин суд дійшов висновку, що сторонами не погоджено строку проведення розрахунків за товар, поставлений на підставі видаткових накладних, які містяться в матеріалах справи.

Таким чином, в даному випадку для визначення строків проведення розрахунків слід керуватись нормами ст.692 Цивільного кодексу України, яка є спеціальною нормою, що регулює порядок проведення розрахунків при виникненні між суб'єктами господарювання правовідносин купівлі-продажу, відповідно до якої, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Як наголошувалось вище, факт поставки товару на склад покупця має місце, отже, виходячи з норм ст. 692 ЦК України відповідач повинен провести оплату отриманого товару на наступний день після отримання, тобто:

- за видатковою накладною № РН 01125 від 01.06.2011р. відповідач мав провести оплату 02.06.2011р.,

- № РН01059 від 24.05.2011р.- 25.05.2011р.;

- № РН01633, № РН016310, № РН01632 від 04.08.2011р. - 05.08.2011р.

Натомість, як свідчать матеріали справи, відповідачем неналежним чином виконано зобов'язання щодо оплати отриманого товару, внаслідок чого у нього станом на 31.03.2016р. існувала заборгованість перед позивачем в сумі 163268,56 грн.

Крім того, з наданих відповідачем документів, а саме акту списання кредиторської заборгованості від 01.12.2015р., карти рахунку 717 "Дохід від списання кредиторської заборгованості" за 2015 рік та письмових пояснень вбачається, що відповідачем не заперечується факт наявності заборгованості перед позивачем за поставлений товар в сумі 163268,56 грн.

Нормою ст. 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

За таких обставин, вимога позивача в частині стягнення основного боргу в сумі 163268,56 грн. є підставною та обґрунтованою.

Відповідно до п. 2.3 Постанови Пленуму ВГСУ "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" від 29 травня 2013 року № 10, якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов'язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України та вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв'язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму ЦК України).

Як наголошувалось вище, відповідачем заявлено клопотання про застосування до вимог позивача строку позовної давності.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальні положення щодо позовної давності та порядку її обчислення, що підлягають застосуванню під час вирішення спорів між сторонами у зобов'язаннях, визначені у главі 19 Кодексу.

Під позовною давністю розуміється строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 Кодексу).

Початок перебігу позовної давності обчислюється за правилами статті 261 Кодексу, частина перша якої пов'язує його з днем, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до частини сьомої статті 261 Кодексу винятки з цього правила можуть бути встановлені законом.

Приписами ст. 264 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Позивач, заперечуючи проти застосування строків позовної давності вважає, що такий переривався шляхом підписання з боку відповідача актів звірки розрахунків від 04.05.2012р., 31.10.2013р. та 06.08.2014р. (а.с. 29-31 т.1).

Відповідно до п. 4.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013р. "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарський спорів" роз'яснено, що до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір;

При цьому вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, коли такі дії здійснено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі документів або довіреності.

Перевіряючи факт переривання строку позовної давності щодо вимог про стягнення з відповідача 163268,56грн. заборгованості суд встановив, що відповідно до наказу від 10.07.2013р. № 1661/од право на підписання актів звіряння взаємних розрахунків по ПАТ "ПБК "Радомишль" надано виключно головному бухгалтеру ОСОБА_2 (а.с.62 т.2 ).

Крім того наказом директора ПАТ «ПБК «Радомишль» від 04.07.2013р. № 158/од визначено, що у відносинах з органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форми власності підписи головного бухгалтера на офіційних документах повинні бути скріплені круглою фірмовою печаткою «ПАТ «Пиво-безалкогольний комбінат «Радомишль».

Натомість, акти звіряння взаємних розрахунків від 04.05.2012р.,31.10.2013 р. та 06.08.2014 р., на які позивач посилається як на докази переривання строку позовної давності не містять розшифровки підпису посадової особи, яка підписала акт. Крім того, дані акти скріплені круглою печаткою «Для документів».

За таких обставин, суд дійшов висновку, що зазначені акти підписані неуповноваженою особою, оформлені неналежним чином, відтак не розцінюються судом як доказ вчинення відповідачем дій щодо визнання заборгованості перед позивачем в сумі 163268,56грн. Відтак переривання строку позовної давності на підставі актів звірки розрахунків від 04.05.2012р.,31.10.2013 р. та 06.08.2014 р. не відбулось. Інших доказів, які б свідчили про вчинення відповідачем дій з визнання заборгованості матеріали справи не містять.

Враховуючи вищевикладене, перебіг строку позовної давності для позивача розпочався з моменту виникнення прострочення в оплаті по кожній видатковій накладній, а саме: по видатковій накладній № РН 01125 від 01.06.2011р. - перебіг строку позовної давності розпочався з 03.06.2011р., по видатковій накладній № РН01059 від 24.05.2011р. - 26.05.2011р., по видатковим накладним № РН01633, № РН01631, № РН01632 від 04.08.2011р.- з 06.08.2011р.

За приписами ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача 163268,56 грн. заборгованості за поставлений товар 08.04.2016р., внаслідок чого пропустив строк позовної давності для звернення до суду, який для нього сплив по видатковій накладній № РН 01125 від 01.06.2011р. - 03.06.2014р., по видатковій накладній № РН01059 від 24.05.2011р. - 26.05.2014р., по видатковим накладним № РН01633, № РН01631, № РН01632 від 04.08.2011р.- 06.08.2014р.

За таких обставин, встановивши обґрунтованість вимог позивача, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог з підстав спливу позовної давності, про застосування якої заявлено іншою стороною у справі.

Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача 19283,58 грн. 3% річних та 129221,47грн. інфляційних, то суд зазначаєє, що до даних вимог також застосовується загальний строк позовної давності у три роки.

Відповідно до п. 5.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013р. "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарський спорів" роз'яснено, що зі спливом позовної давності за вимогою про повернення або сплату коштів спливає й позовна давність за вимогою про сплату процентів, передбачених статтями 536, 625 ЦК України, і сум інфляційних нарахувань згідно з тією ж статтею 625 ЦК України (незалежно від періоду часу, за який обчислено відповідні суми процентів та інфляційних нарахувань, оскільки такі суми є складовою загальної суми боргу)

Оскільки суд дійшов висновку, що позивачем пропущено строк позовної давності щодо основного зобов'язання, суд також відмовляє і в задоволенні вимог про стягнення з відповідача 19283,58 грн. 3% річних та 129221,47грн. інфляційних з підстав пропуску строку позовної давності.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача 12245,14 грн. пені, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Стаття 611 ЦК України визначає правові наслідки порушення зобов'язання, зокрема, сплату неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" встановлено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до ст.547 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Згідно з ч.1 ст.548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Як вбачається з умов договору сторонами у 9.3 договору сторонами визначено, що за прострочку оплати згідно п. 5.1 даного договору, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який нараховується пеня за кожний день прострочки від неоплаченої суми.

При цьому у пункті 5.1 сторони передбачили, що якість товару повинна відповідати діючим ДСТУ, ТУ, Специфікаціям на продукцію (Додаток № 3), а також санітарним, ветеринарним та іншим нормам, які діють в Україні для такого виду товару.

Таким чином, аналізуючи умови договору, суд дійшов висновку, що сторонами не узгоджена відповідальність за прострочку оплати поставленого товару.

Відтак, суд відмовляє в задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача 32666,56 грн. пені, як таких, що заявлені без належної правової підстави.

Згідно ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Згідно ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Враховуючи вищевикладені суд дійшов висновку про відмову в задоволені позову.

В порядку ст. 49 ГПК України, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволені позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 29.06.16

Суддя Сікорська Н.А.

Віддрукувати:

1- в справу

2- позивачу (рек. повід.)

3- відповідачу (згідно заяви) (рек. з повід.)