ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2016 року Справа № 915/620/15

Господарський суд Миколаївської області у складі
судді Корицької В.О.,
при секретарі судового засідання Чирковій А.М.,
за участю представників сторін:
від позивача: Погоржевська М.В., довіреність № 0115-336 від 30.12.2015 року,
від відповідача: Скубицький О.В., довіреність № 193 від 02.02.2016 року,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві справу
за позовом: Приватного акціонерного товариства Страхова компанія Українська страхова група,
03038, вул. Івана Федорова, 32 А, м. Київ, електронна адреса: ,
адреса для листування: ОСОБА_1 ,
03110, м. Київ, а/с 135, електронна адреса: ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
до відповідача: Військової частини НОМЕР_1
56663, с. Костянтинівна, Новоодеський район, Миколаївська обл.,
про стягнення 21 508,55 грн. страхового відшкодування в порядку регресу, -

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство Страхова компанія Українська страхова група звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення 21 508,55 грн. страхового відшкодування в порядку регресу.
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 25.06.2015 року (головуючий суддя - Бездоля Д.О.) провадження у справі № 915/620/15 зупинено та призначено судову автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручено Миколаївському відділенню Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз (вул. Карпенка, 27, м. Миколаїв, 54038).
20.04.2016 року експертною установою повернуто до суду справу № 915/620/15 та висновок автотоварознавчої експертизи № 698 від 24.02.2016 року.
У зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_2 виникла необхідність у вирішенні питання щодо заміни головуючого судді у справі.
На підставі розпорядження керівника апарату Господарського суду Миколаївської області № 133 від 20.04.2016 року проведено повторний автоматизований розподіл справи № 915/620/15.
Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.04.2016 року призначено головуючого суддю Дубову Т.М.
У зв`язку з хворобою судді Дубової Т.М. виникла необхідність у вирішенні питання щодо заміни головуючого судді у справі.
На підставі розпорядження керівника апарату Господарського суду Миколаївської області № 136 від 21.04.2016 року проведено повторний автоматизований розподіл справи № 915/620/15.
Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.04.2016 року призначено головуючого суддю Корицьку В.О.
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 22.04.2016 року (головуючий суддя Корицька В.О.) справу № 915/620/15 прийнято до провадження, провадження у справі поновлено, розгляд справи призначено на 17.05.2016 року.
17.05.2016 року у судовому засіданні оголошено перерву до 07.06.2016 року.
07.06.2016 року у судовому засіданні оголошено перерву до 15.06.2016 року.
15.06.2016 року судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.
Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав.
Представник відповідача проти позову заперечив.
В обґрунтування заперечень зазначив, що необхідність проведення деяких з ремонтних робіт та заміни деталей виникла не у зв`язку з ДТП, а тому відповідач не повинен оплачувати ці роботи.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.
15.08.2013 року між Приватним акціонерним товариством Страхова компанія Українська страхова група (далі страховик, позивач) та ОСОБА_3 (далі страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 28-0194-РМ2-13-00559 (далі Договір страхування), відповідно до умов якого позивач взяв на себе зобов`язання відшкодувати збитки, що може зазнати страхувальник в результаті пошкодження, знищення або втрати транспортного засобу VOLKSWAGEN JETTA, державний номер НОМЕР_2 (далі застрахований автомобіль) (а.с. 8). Безумовна франшиза за вказаним Договором страхування складає 0 % від страхової суми по ризику викрадення, а по інших ризиках 0,50 % від страхової суми. Страхова сума на транспортний засіб становить 29 000 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 235 654 грн.
19.09.2014 року у Заводському районі м. Миколаєва по вул. Карпенка сталася дорожньо-транспортна пригода (далі ДТП) за участю застрахованого автомобіля VOLKSWAGEN JETTA, державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 , автомобіля ГАЗ 3110, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_4 та транспортного засобу автобус РУТА 20, державний номер НОМЕР_4 .
Внаслідок ДТП було пошкоджено автомобіль VOLKSWAGEN JETTA, державний номер НОМЕР_2 .
26.09.2014 року страхувальник звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку і виплату страхового відшкодування (а.с. 14).
Позивач на виконання умов Договору страхування оплатив страхувальнику вартість відновлювального ремонту застрахованого автомобіля в сумі 21 508,55 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 25332 від 16.10.2014 року (а.с. 11).
Сума страхового відшкодування 21 508,55 грн. була визначена на підставі рахунку на оплату № 14680 від 13.10.2014 року (а.с. 15-16), ремонтної калькуляції № ПСКА-4561 від 134.10.2014 року (а.с. 17-18), розрахунку суми страхового відшкодування від 14.10.2014 року (а.с. 10) та страхового акту № ПСКА-4561 від 14.10.2014 року (а.с. 9).
Постановою Новоодеського районного суду Миколаївської області від 13.11.2014 року ОСОБА_4 визнано винними у вчиненні адміністративного правопорушення (а.с. 12).
Транспортний засіб ГАЗ 3110, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , яким керував ОСОБА_4 , належить Військовій частині НОМЕР_1 (далі відповідач) та при цьому у момент ДТП застрахований не був та договору добровільного страхування наземного транспорту відповідач не мав.
Нормами пункту першого ч. 1 ст. 1188 ЦК України встановлено, що цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки настає у особи, винної у заподіянні збитків.
Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно ст. 9 Закону України «Про страхування» страхова виплата це грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.
Відповідно до п. 22.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
На підставі ст. 29 зазначеного Закону у зв`язку із пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку встановленому законодавством.
Відповідно до абз. 1 п. 4 постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду україни з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Відповідно до абз. 3 п. 6 постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду україни з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК.
Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
ОСОБА_4 є працівником Військовій частині НОМЕР_1 , під час ДТП виконував свої трудові обов`язки.
Вказана обставина підтверджена сторонами у судовому засіданні.
Враховуючи все вищевикладене, до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія Українська страхова група перейшло право вимоги страхового відшкодування в порядку регресу з Військової частини НОМЕР_1 .
У зв`язку із наявністю у відповідача заперечень щодо розміру реальних збитків, завданих в результаті ДТП, судом у даній справі було призначено судову автотоварознавчу експертизу.
Згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи № 698 від 24.02.2016 року (а.с. 127-135) частина робіт та заміна окремих деталей при складанні калькуляції ремонту автомобіля VOLKSWAGEN JETTA, державний номер НОМЕР_2 , згідно з рахунком на оплату № 14680 від 13.10.2014 року, здійснена необґрунтовано та не має відношення до ДТП.
Так, вартість необґрунтованих робіт склала 11 709,51 грн., а вартість матеріальних збитків, завданих в результаті ДТП, склала 12 507,16 грн.
Позивач заперечив проти висновків експертизи, вказавши, що експертиза не може бути прийнята судом до уваги, оскільки вона здійснена на підставі письмових доказів, без дослідження пошкодженого автомобіля. Крім того, із посиланням на норми ст. ст. 22, 1192 ЦК України, позивач наполягає на стягненні з відповідача 21 508,55 грн. страхового відшкодування в порядку регресу, оскільки розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна, а в даному випадку реальна вартість завданих збитків підтверджується платіжним дорученням № 25332 від 16.10.2014 року на суму 21 508,55 грн.
Відповідно до ч. 1, п.1 ч. 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є в тому числі втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Як вбачається із матеріалів справи диск колеса переднього правого мав пошкодження у вигляді подряпин та зчісів поверхневого слою.
Відповідно до п. 6.1 Методики визначення обсягу ремонтних дій при встановленні розміру матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу заміна дисків проводиться при їх пошкодженнях у вигляді тріщин, деформації коліс зі зміною форми та розмірів отворів для кріплення, утворення гострих пошкоджень у місці контакту ободу з шиною.
Вказана методика застосовується в тому числі і при складанні калькуляції та проведенні ремонту транспортного засобу.
Відповідно до абз. 3 п. 8.5.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24.11.2003 року № 142/5/2092 (у редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.07.2009 року № 1335/5/1159) рішення про заміну складових частин колісних транспортних засобів приймається у разі неможливості їх відновлення відповідно до технічних вимог або в разі економічної недоцільності їх відновлення (ремонту).
Експертом пошкоджень, які б стали підствою для заміни диска на новий, не встановлено, необхідність заміни не підтверджена. Є необхідність проведення ремонту та фарбування деталі.
Доказів, які свідчать про необхідність заміни диска на новий, позивачем не надано. Крім того, така інформація не міститься у ремонтній калькуляції № ПСКА-4561 від 134.10.2014 року.
Посилання позивача на те, що експертиза проводилась на підставі письмових доказів, а тому не може бути прийнята судом до уваги, відхиляються судом, оскільки наявні в матеріалах справи письмові докази містять достатні дані, згідно яких можна дійти висновку про характер пошкоджень та підстави їх виникнення.
Враховуючи викладене, суд погоджується з експертом та приходить до висновку, що вартість необґрунтованих робіт склала 11 709,51 грн., а вартість матеріальних збитків, завданих в результаті ДТП, склала 12 507,16 грн., які і підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Що стосується посилань представника позивача на необхідність стягнення саме тієї грошової суми, яка була перерахована потерпілому у зв`язку із виставленою калькуляцією як реальна вартість збитків, то суд їх відхиляє з огляду на те, що частина вказаних робіт та деталей здійснена автомайстернею необгрунтовано, тобто без відповідної правової підстави із завищенням розміру нанесених при ДТП збитків, які Військова частина НОМЕР_1 не зобов`язана нести.
Правова позиція у Постанові ВГСУ у справі №910/3655/13, на яку посилається позивач в обгрунтування заявлених доводів, зокрема, що звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, реальним же підтвердженням суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення, заслуговує на увагу. Дійсно попередній звіт може різнитися від реальних кінцевих витрат, понесених на відновлення автомобіля, однак такі витрати повинні бути мотивовані, обгрунтовані та економічно доцільні. Крім того попередній звіт за своєю сутністю не є висновком судової експертизи.
Судовий збір, а також суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи в сумі 1105,92 грн. (а.с. 156), відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у зв`язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1062,40 грн., а з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати по проведенню експертизи в сумі 462,83 грн.
Керуючись ст. ст. 49, 82 - 84 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.
2. Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_5 ) на користь Приватного акціонерного товариства Страхова компанія Українська страхова група (03038, вул. Івана Федорова, 32 А, м. Київ, електронна адреса: , ідентифікаційний код 30859524, р/р ПАТ СК УСГ № НОМЕР_6 в АБ Укргазбанк, МФО 320478 ) 12 507,16 грн. (дванадцять тисяч п`ятсот сім грн. 16 коп.) страхового відшкодування в порядку регресу та судовий збір в сумі 1 062,40 грн. (одна тисяча шістдесят дві грн. 40 коп.)
В іншій частині у задоволенні позову відмовити.
3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства Страхова компанія Українська страхова група (03038, вул. Івана Федорова, 32 А, м. Київ, електронна адреса: , ідентифікаційний код 30859524, р/р ПАТ СК УСГ № НОМЕР_6 в АБ Укргазбанк, МФО 320478 ) на користь Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_5 ) витрати по проведенню експертизи в сумі 462,83 грн. (чотириста шістдесят дві грн. 83 коп.)
Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги до канцелярії господарського суду Миколаївської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а у випадку проголошення судом вступної та резолютивної частин рішення з дня підписання повного тексту рішення.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено 21.06.2016 року.

Суддя В.О. Корицька