УХВАЛА

про відмову у прийнятті позовної заяви

07.07.2016Справа № 910/12224/16

Суддя Отрош І.М., розглянувши

позовну заяву Партії «Соціалістична Україна»

до Міністерства юстиції України

про стягнення 27430 грн. 00 коп.,

ВСТАНОВИВ:

04.07.2016 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Партії «Соціалістична Україна» з вимогами до Міністерства юстиції України про стягнення 27430 грн. 00 коп.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав на те, що ним були понесені витрати на правову допомогу (послуги адвоката) в адміністративній справі на суму 27430 грн. 00 коп., у зв'язку з чим, на підставі ст. 87, ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України та ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, позивач просить суд стягнути з Державного бюджету України на користь Партії «Соціалістична Україна» витрати на правову допомогу (послуги адвоката) на суму 27430 грн. 00 коп.

Зокрема, позивач зазначив, що 16.07.2015 Партія «Соціалістична Україна» звернулась до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Міністерства Юстиції України про визнання протиправними та скасування рішень.

12.10.2015 Окружним адміністративним судом м. Києва було винесено постанову у справі № 826/14089/15 про відмову у позові.

Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 24.12.2015 постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.10.2015 було скасовано та позов Партії «Соціалістична Україна» до Міністерства Юстиції України про визнання протиправними та скасування рішення задоволено.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач зазначив, що протягом усього часу розгляду адміністративним судом справи за позовом Партії «Соціалістична Україна» до Міністерства ютиції України про визнання протиправними та скасування рішення, позивачу надавалась правова допомога (адвокатські послуги) Адвокатським об'єднанням «Національна правова палата» на підставі укладеного між сторонами Договору № 76Ф про надання правової допомоги від 23.06.2015; та розмір наданих адвокатським об'єднанням послуг з правової допомоги (послуги адвоката) становить 27430 грн. 00 коп. (відповідно до підписаного між сторонами Акту приймання-передачі фактично наданої правової допомоги від 01.06.2016), які були сплачені позивачем адвокатському об'єднанню у повному обсязі 06.06.2016.

Позивач у позовній заяві зазначив, що підставою складання даної позовної заяви та компенсації витрат на правову допомогу (послуги адвоката) позивачу є ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, підтверджені витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа; відповідно до ст. 87 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи; згідно з п. 1 ч. 3 ст. 87 Кодексу адміністративного судочинства України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на правову допомогу.

При цьому, позивач зазначив, що 07.06.2016 він звертався до Окружного адміністративного суду м. Києва із позовом про компенсацію витрат на правову допомогу, однак ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.03.2016 йому було відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі у зв'язку з тим, що вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Оскільки вимоги про відшкодування Міністерством юстиції України витрат на правову допомогу заявлені позивачем самостійно, без вимоги вирішити публічно-правовий спір, Окружний адміністративний суд м. Києва дійшов висновку, що такі вимоги не можуть бути розглянуті адміністративним судом та повинні вирішуватись у порядку господарського судочинства.

За таких обставин, Партія «Соціалістична Україна» звернулась до Господарського суду міста Києва із вимогами до Міністерства ютиції України про стягнення витрат на правову допомогу (послуги адвоката) на суму 27430 грн. 00 коп.

Розглянувши матеріалів позовної заяви, суд дійшов висновку щодо необхідності відмови у прийнятті позовної заяви на підставі п. 1 ч. 1 ст. 62 Господарського процесуального кодексу України, так як заява не підлягає розгляду в господарських судах України.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду мають підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Таким чином, особа має право звертатись до господарського суду за захистом саме порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, або з метою вжиття заходів, спрямованих на запобігання правопорушення.

Відповідно до п. 3.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» від 24.10.2011 № 10 господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: - участь у спорі суб'єкта господарювання; - наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; - наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; - відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Господарського кодексу України сферу господарських відносин становлять господарсько-виробничі, організаційно-господарські та внутрішньогосподарські відносини.

Згідно з ч.ч. 5 - 7 ст. 3 Господарського кодексу України господарсько-виробничими є майнові та інші відносини, що виникають між суб'єктами господарювання при безпосередньому здійсненні господарської діяльності. Під організаційно-господарськими відносинами у цьому Кодексі розуміються відносини, що складаються між суб'єктами господарювання та суб'єктами організаційно-господарських повноважень у процесі управління господарською діяльністю. Внутрішньогосподарськими є відносини, що складаються між структурними підрозділами суб'єкта господарювання, та відносини суб'єкта господарювання з його структурними підрозділами.

Таким чином, господарським судам підвідомчі спори у випадку наявності між сторонами господарських правовідносин (у зв'язку з виконанням цивільно-правових чи господарсько-правових договорів, відшкодування матеріальної або моральної шкоди, із зобов'язань у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави, тощо) та у випадку наявності спору про право, що виникає з відповідних відносин.

Однак, позовні вимоги про стягнення понесених витрат на правову допомогу (послуги адвоката) не є господарським спором, так як між сторонами відсутні господарські правовідносини з огляду на те, що питання щодо розподілу судових витрат в адміністративній справі та, зокрема, питання про стягнення витрат на правову допомогу (послуги адвоката) повинно вирішуватись в межах адміністративної справи, в якій вирішувався спір між сторонами, зокрема в даному випадку в межах справи № 826/14089/15 за позовом Партії «Соціалістична Україна» до Міністерства юстиції України про визнання протиправними дій та скасування рішень.

Так, відповідно до ст. 87 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать: 1) витрати на правову допомогу; 2) витрати сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду; 3) витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; 4) витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів на місці та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом. У разі звільнення сторони від оплати надання їй правової допомоги витрати на правову допомогу здійснюються за рахунок Державного бюджету України. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Згідно зі ст. 97 Кодексу адміністративного судочинства України суд за клопотанням однієї зі сторін визначає грошовий розмір судових витрат, які повинні бути їй компенсовані.

Якщо клопотання про визначення грошового розміру судових витрат, які повинні бути компенсовані, надійшло після вирішення справи (після проголошення постанови), суд розглядає його в порядку, передбаченому ст. 168 КАС України, і виносить додаткове судове рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у постанові суду або ухвалою.

Тобто, питання щодо судових витрат, залежно від стадії процесу, вирішується у постанові суду або ухвалою суду. Усі питання щодо судових витрат вирішуються ухвалою суду, крім питань розподілу судових витрат. Це питання вирішується постановою суду (п. 4 ч. 1 ст. 163 КАС України), додатковою постановою суду (п. 3 ч. 1 ст. 168 КАС), ухвалою (постановою) суду апеляційної чи касаційної інстанції. Ухвала суду щодо визначення розміру судових витрат викладається окремим процесуальним документом (п. 6 ч. 4 ст. 160 КАС).

Відповідно до ст. 168 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою особи, яка брала участь у справі, чи з власної ініціативи прийняти додаткову постанову чи постановити додаткову ухвалу у випадках, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати. Питання про ухвалення додаткового судового рішення може бути заявлено до закінчення строку на виконання судового рішення. Суд ухвалює додаткове судове рішення після розгляду питання в судовому засіданні з повідомленням осіб, які беруть участь у справі. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду питання. Про відмову в ухваленні додаткового рішення суд постановляє ухвалу. Додаткове судове рішення або ухвала суду про відмову в ухваленні додаткового судового рішення можуть бути оскаржені.

Таким чином, Кодексом адміністративного судочинства України передбачена процедура стягнення та розподілу судових витрат, до складу яких входять, зокрема, витрати на правову допомогу (послуги адвоката).

При цьому, суд зазначає, що позивач, заявляючи вимоги про стягнення витрат на правову допомогу (послуги адвоката) не обґрунтовує такі вимоги фактом завдання шкоди (деліктні правовідносини) або порушенням договірних зобов'язань відповідачем (зобов'язальні правовідносини), а єдиною підставою заявлення позовних вимог визначає факт понесення витрат позивачем на послуги адвоката у справі № 826/14089/15 та необхідність розподілу таких витрат як складової частини судових витрат шляхом стягнення їх з відповідача на користь позивача як сторони, на користь якої прийнято судове рішення в адміністративній справі.

Відповідно до п. 1.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» питання про прийняття позовної заяви вирішується суддею, який має право відмовити у її прийнятті у випадках, передбачених статтею 62 ГПК. Перелік підстав відмови в прийнятті позовної заяви, встановлений частиною першою цієї статті, є вичерпним. На підставі пункту 1 частини першої статті 62 ГПК суддя відмовляє у прийнятті позовної заяви, якщо спір непідвідомчий господарському суду, зокрема, коли його вирішення законодавством України віднесено до компетенції іншого органу або заява взагалі не підлягає розглядові в судовому порядку (наприклад, про визнання недійсним листа, накладної, акта експертизи тощо).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовна заява Партії «Соціалістична Україна» до Міністерства юстиції України про стягнення витрат на правову допомогу (послуг адвоката) у розмірі 27430 грн. 00 коп. не підлягає розгляду в господарських судах України, у зв'язку з чим відмовляє у прийнятті вказаної позовної заяви.

При цьому, судом встановлено, що при зверненні з даним позовом до суду, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1378 грн. 00 коп., що підтверджується квитанцією № 0.0.577719578.1 від 04.07.2016.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

Таким чином, у випадку подання Партією «Соціалістична Україна» клопотання про повернення судового збору, сплаченого за подання позовної заяви у справі № 910/12224/16, судовий збір у розмірі 1378 грн. 00 коп. буде повернуто з Державного бюджету України позивачу.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 62 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Партії «Соціалістична Україна» у прийнятті позовної заяви до Міністерства юстиції України про стягнення 27430 грн. 00 коп.

2. Позовну заяву та додані до неї матеріали повернути позивачу.

Суддя І.М. Отрош