ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.07.2016 року Справа № 904/2405/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кощеєва І.М. ( доповідач ),

суддів: Величко Н.Л., Євстигнеєва О.С.

секретар судового засідання Ковзиков В.Ю.

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, представник, довіреність № 14-138 від 13.05.2014 р.;

від відповідача: ОСОБА_2, представник, довіреність № 23 від 23.03.2016 р.;

розглянувши матеріали апеляційної скарги

Приватного акціонерного товариства

"КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАВОД ГІРНИЧОГО ОБЛАДНАННЯ"

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 31.05.2016 р. у справі

за позовом Публічного акціонерного товариства

"Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ",

м. Київ

до Приватного акціонерного товариства

"КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАВОД ГІРНИЧОГО ОБЛАДНАННЯ",

м. Кривий Ріг

про стягнення інфляційних втрат, 3% річних та штрафних санкцій за неналежне виконання грошових зобов'язань

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Відповідача 155 314,39 грн. пені, 107 395,93 грн. 7 % штрафу, 312 332,06 грн. збитків від інфляції, 15 897,73 грн. 3 % річних.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 31.05.2016 р. ( суддя Юзіков С. Г. ) у справі № 904/2406/16 позов задоволено частково - стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Криворізький завод гірничого обладнання» на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" - 155 314,39 грн. пені, 47 561,06 грн. збитків від інфляції, 15 897,73 грн. 3 % річних, 107 395,93 грн. 7 % штрафу, 4 892,55 грн. судового збору. В решті позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, Приватне акціонерне товариство "КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАВОД ГІРНИЧОГО ОБЛАДНАННЯ" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить апеляційний суд скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 31.05.2016 р. по справі № 904/2405/16 в частині стягнення 155 314,39 грн. пені, 47 561,06 грн. збитків від інфляції, 15 897,73 грн. 3 % річних, 107 395,93 грн. 7 % штрафу, 4 892,55 грн. судового збору.

В обґрунтування апеляційної скарги Приватне акціонерне товариство "КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАВОД ГІРНИЧОГО ОБЛАДНАННЯ" зазначає на тому, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим, винесеним з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, оскільки штраф і пеня, які зазначені позивачем у позовній заяві - є одним видом правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобовязань за договором (оплати у відповідний строк), свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової (господарського-правової) відповідальності за одне і те саме порушення. Крім того, всупереч вимогам Договору, укладеного сторонами та ГПК України, Позивачем не надсилалась та не вручалась Відповідачу претензія з вимогами, що є безпосереднім порушенням загальновідомих звичаїв ділового обороту та норм процесуального законодавства України. Також, господарський суд не звернув належним чином уваги на положення Відповідача щодо наявних підстав для зменшення неустойки (пені). Підтвердження важкого майнового стану Відповідача вбачається з Звіту від 01.01.2016 р. про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за 2015 рік. Відповідач вважає, що розмір штрафних санкцій (пені) нарахований Позивачем занадто великий, не відповідає обставинам справи, розміру понесеним збиткам Позивача, може привести до ускладнення та навіть зупинки діяльності підприємства та підлягає значному зменшенню ( на думку Відповідача на 50 % ).

Представник Позивача у судовому засіданні зазначив на тому, що рішення суду першої інстанції є законним, а апеляційна скарга безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню.

Автоматичною системою документообігу для розгляду справи визначено суддю-доповідача ОСОБА_3 у складі колегії суддів: Березкіної О.В., Величко Н.Л.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 17.06.2016 р., колегією суддів у складі: головуючого судді Кощеєва І. М. ( доповідач ), суддів Березкіної О.В., Величко Н.Л. прийнято до свого провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАВОД ГІРНИЧОГО ОБЛАДНАННЯ" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 31.05.2016 р. у справі № 904/2405/16. Розгляд справи було призначено на 05.07.2016 р.

Розпорядженням керівника апарату суду від 05.07.2016 р. призначено автоматичну зміну складу колегії суддів у справі, у звязку з перебуванням у відпустці судді Березкіної О.В.

Автоматичною системою документообігу для розгляду справи визначено суддю-доповідача ОСОБА_3 у складі колегії суддів: Величко Н.Л., Євстигнеєва О.С.

У судовому засіданні 05.07.2016 р. була оголошена вступна та резолютивна частини постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення представників сторін, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Приписами ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, 18.12.2013 р. між Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" ( Продавець ) та Приватним акціонерним товариством "КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАВОД ГІРНИЧОГО ОБЛАДНАННЯ" ( Покупець ) укладено Договір № 100/14-ПР купівлі-продажу природного газу ( далі Договір ), за п. 1.1 якого Продавець зобовязався поставити Покупцеві імпортований природний газ, виключно для власних потреб, а Покупець зобов'язався прийняти та оплачувати газ на умовах цього Договору.

П. 6.1. Договору встановлено, що оплата за природний газ з урахуванням вартості транспортування територією України проводиться Покупцем виключно грошовими коштами в такому порядку: оплата в розмірі 30 % від вартості запланованих місячних обсягів проводиться не пізніше ніж за 5 банківських днів до початку місяця поставки газу; оплата в розмірі по 35 % від вартості запланованих місячних обсягів проводиться до 5 числа та до 15-го числа поточного місяця поставки. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа наступного за місяцем поставки газу.

У разі невиконання умов п. 6.1. умов Договору, Покупець у безспірному порядку зобов'язується сплатити Продавцю крім суми заборгованості, пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 днів додатково сплатити штраф у розмірі 7% від суми простроченого платежу ( п. 7.2 Договору ).

П. 9.3. Договору встановлено, що строк у межах якого Сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у п'ять років.

Субєкти господарювання повинні виконувати господарські зобовязання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору (частина перша статті 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

На виконання умов Договору, У січні, грудні 2014р., Продавець поставив, а Покупець прийняв природний газ на загальну суму 11 545 172,30 грн., що підтверджуються актами приймання - передачі природного газу від 31.01.2014 р. №б/н за січень на суму 804 763,56 грн. та від 31.12.2014 р. №б/н за грудень на суму 10 740 408,74 грн.

Покупець здійснив оплату поставленого природного газу несвоєчасно, чим порушив умови п. 6.1 Договору.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобовязання. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Оскільки Відповідач порушив умови Договору щодо своєчасної оплати отриманого природного газу, на прострочений борг Відповідача, Позивачем, з посиланням на п. 7.2 Договору, нараховано пеню 123 663,07 грн. за період з 15.01.2015 р. до 30.01.2015 р., 7 061,65 грн. за період з 31.01.2015 р. до 05.02.2015 р., 24 589,68 грн. за період з 06.02.2015 р. до 20.02.2015 р. та суму 7 % штрафу в розмірі 107 395,93 грн.

Крім того, з посиланням на ч. 2 ст. 625 ЦК України, на прострочений борг Відповідача, Позивачем нараховані збитки від інфляції 312 332,06 грн. та 3 % річних - 13 249,61 грн. за період з 15.01.2015 р. до 30.01.2015 р., 7 061,65 грн. за період з 31.01.2015 р. до 05.02.2015 р., 24 589,68 грн. за період з 06.02.2015 р. до 20.02.2015 р.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора, відповідно до ст. 625 ЦК України зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Тобто, у разі неналежного виконання боржником грошового зобов'язання виникають нові додаткові зобов'язання, які тягнуть за собою втрату матеріального характеру.

Наведені обставини стали причиною звернення Позивачем з позовом та є предметом спору у даній справі.

Під час розгляду спору в суді першої інстанції, Відповідач проти задоволення позову заперечував, мотивуючи тим, що Позивачем не вірно розраховано 3 % річних, збитки від інфляції, штрафні санкції, вважає їх необґрунтованими та такими що не підлягають стягненню. Також Відповідач просив застосувати позовну давність, щодо стягнення пені та штрафу та зменшити нараховані штрафні санкції.

Місцевий суд відхилив посилання Відповідача, щодо застосування позовної давності, оскільки п. 9.3 Договору встановлено строк позовної давності 5 років.

Здійснивши перерахунок заявлених Позивачем сум, господарський суд встановив, що борг у сумі 8 541 000,00 грн. у січні 2015 р. існував у Відповідача менше ніж півмісяця, а більше півмісяця існував борг у розмірі 1 534 227,64 грн., тому, з урахуванням листа Верховного суду України № 62-97р від 03.04.1997 р. "Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ", нарахування збитків від інфляції Позивачем на 8 541 000,00 грн. проведено безпідставно. Оскільки більше ніж півмісяця у січні 2015р. у Відповідача існував борг у розмірі 1 534 227,64 грн., тому, за розрахунками суду, збитки від інфляції за січень 2015р. з суми 1 534 227,64 грн. становлять 47 561,06 грн. Решту розрахунків Позивачем було проведено вірно.

Оскільки пеня відповідно до Договору стягується за кожен день прострочення впродовж встановленого чинним законодавством строку, а штраф - це одноразова виплата у процентному відношенні за порушення Відповідачем умов Договору, зокрема за прострочення оплати понад 30 днів місцевий господарський суд відхилив заперечення Відповідача, про застосування подвійної відповідальності.

Залишилося без задоволення і клопотання Відповідача про зменшення нарахованих штрафних санкцій, з посиланням на те, що Відповідач не надав суду належних і допустимих доказів наявності підстав, які б свідчили про наявність підстав для такого зменшення.

З урахуванням викладеного, господарський суд Дніпропетровської області частково задовольнив позовні вимоги, стягнув з Відповідача на користь Позивача : 155 314,39 грн. пені, 47 561,06 грн. збитків від інфляції, 15 897,73 грн. 3 % річних, 107 395,93 грн. 7 % штрафу, відмовивши в задоволені решти позовних вимог.

Причиною апеляційного розгляду у даній справі є питання: про подвійну цивільно-правову відповідальність за одне і те саме порушення ( одночасне застосування штрафу і пені), не дотримання досудового порядку врегулюванні спору та наявність підстав для зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню з підприємства внаслідок прострочення виконання зобов'язання з оплати отриманого природного газу.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що господарський суд правомірно частково задовольнив позовні вимоги, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором ( ч. 2 ст. 193, ч. 1 ст. 216 та ч. 1 ст. 218 ГК України ).

Одним із видів господарських санкцій згідно з ч. 2 ст. 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню ( ч .1 ст. 230 ГК України ).

Розмір штрафних санкцій відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно змісту ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам ч. 4 ст. 231 ГК України. Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачено ч. 2 ст. 231 ГК України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов'язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою ст. 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки згідно зі ст. 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст. 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Наведена правова позиція була відображена і у постанові Верховного Суду України № 12/039 від 09.04.2012 р. по справі № 20/246-08.

У справі, що переглядається, договором передбачено господарсько-правову відповідальність за порушення умов договору у вигляді сплати неустойки - пені ( в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу ) та штрафу ( за прострочення понад 30 днів додатково сплатити штраф у розмірі 7 % від суми простроченого платежу ), а отже, Відповідач лише один раз притягнений до відповідальності за порушення строків оплати поставленого товару.

Колегія суддів апеляційного господарського суду відхиляє доводи Відповідача про недотримання Позивачем вимог щодо досудового врегулювання спору.

Правосуддя в Україні здійснюється виключно судами, юрисдикція яких поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (ст. 124 Конституції України). Судам підвідомчі всі спори про захист прав і свобод громадян. Поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, необхідно розуміти так, що право особи на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Кожна особа має право вільно обирати не заборонений законом засіб захисту прав і свобод, зокрема, судовий захист. Положення Господарського процесуального кодексу України не містять застереження щодо допустимості судового захисту тільки після досудового врегулювання спору та неприпустимості здійснення правосуддя без його застосування. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту, у тому числі досудового врегулювання спору.

Офіційне тлумачення положень частини другої статті 124 Конституції України надане рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Кампус Коттон клаб" (справа про досудове врегулювання спорів) від 09.07.2002 року № 15-рп/2002, справа № 1-2/2002. Відповідно до зазначеного рішення Суду положення ч. 2 ст. 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, в аспекті конституційного звернення необхідно розуміти так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб'єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

Стосовно зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню з підприємства внаслідок прострочення виконання зобов'язання з оплати отриманого природного газу.

Відповідно до п. 3 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання.

Зі змісту вищезазначеної норми вбачається, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, тому він, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку підстав, за яких можливе її зменшення.

Згідно зі ст. 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

П. 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" визначено, що, вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Дослідивши майновий стан Відповідача та інші обставини справи, місцевим господарським судом встановлено, що Відповідач не надав суду належних і допустимих доказів наявності підстав, які б свідчили про існування підстав для такого зменшення (надання лише одного Звіту від 01.01.2016 про фінансові результати за 2015 рік не достатньо), тому суд обгрунтовано відхилив відповідне клопотання Відповідача.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. ст. 101 - 103, 105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАВОД ГІРНИЧОГО ОБЛАДНАННЯ" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 31.05.2016 р. у справі № 904/2405/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Постанова складена у повному обсязі 06.07.2016 року

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя О.С. Євстигнеєв

Суддя Н.Л. Величко