донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

22.06.2016 справа №908/544/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі судового засідання ОСОБА_4
за участю представників:
від позивача: не зявився
від відповідача:не зявився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» м. Запоріжжя
на рішення господарського суду Запорізької області
від05.04.2016р.
по справі№908/544/16 (суддя Мойсеєнко Т.В.)
за позовом:Приватного акціонерного товариства «Запорізький завод «Перетворювач» м. Запоріжжя
до відповідача:Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» м. Запоріжжя
простягнення 138 430,19грн.

В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство «Запорізький завод «Перетворювач» м. Запоріжжя звернулось до господарського суду Запорізької області з позовом до Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» м. Запоріжжя про стягнення 145 203,28грн

Від позивача 17.03.2016р. надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог в частині стягнення 3% річних, пені та інфляційних втрат у звязку з допущеною опискою стосовно періоду оплати заборгованості по акту прийому-передачі виконаних робіт №08/15ТРЕ від 31.08.2015 р. та у даті оплати за надані послуги відповідно до цього акту. Відповідно зменшених позовних вимог позивач просить стягнути 126055,06 грн. основного боргу, 1386,25 грн. 3% річних, 8433,10 грн. пені, 2555,78 грн. інфляційних втрат.

29.03.2016 р. до господарського суду Запорізької області надійшла заява про збільшення позовних вимог в частині стягнення основного боргу, 3% річних, пені та інфляційних втрат. Відповідно до збільшених позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача 159304,97 грн. основного боргу, 1780,28 грн. 3% річних, 10829,94 грн. пені, 3555,78 грн. інфляційних втрат. Заява про збільшення позовних вимог відповідає вимогам ст.ст. 22, 56, 57 ГПК України, тому суд прийняв заяву про збільшення позовних вимог до розгляду.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 05.04.2016р. у справі № 908/544/16 позов Приватного акціонерного товариства «Запорізький завод «Перетворювач» м. Запоріжжя задоволено частково. Стягнуто з Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» на користь Приватного акціонерного товариства «Запорізький завод «Перетворювач» 159 304,97 грн. основного боргу, 3 555,78 грн. інфляційних втрат, 1 772,27 грн. 3% річних, 10 795,33 грн. пені та 2 631,42 грн. витрат на сплату судового збору.

Не погодившись з прийнятим судовим рішенням, відповідач звернувся до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив рішення господарського суду Запорізької області від 05.04.2016р. по справі №908/544/16 скасувати частково та прийняти нове рішення, яким розстрочити виконання рішення в частині сплати суми заборгованості на 6 календарних місяців, зі сплатою сум щомісячно рівними частинами та зменшити розмір пені до 1 000,00грн.

Підставами для скасування рішення суду першої інстанції апелянт зазначає порушення господарським судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи.

Посилається на те, що суд не надав належної правової оцінки усім наявним у матеріалах справи документам та доводам відповідача, щодо надання розстрочки виконання рішення, а крім того, не враховано відсутність доказів спричинення позивачу негативних наслідків відповідним простроченням та ступінь виконання відповідачем свого зобовязання.

Відповідач у судове засідання не зявився, направив клопотання про відкладення розгляду справи.

Представник позивача у судове засідання не прибув. Надав відзив на апеляційну скаргу, в якому повідомив про те, що 29.04.2016р. відповідачем було сплачено позивачу частково суму заборгованості, яка була стягнута відповідно до рішення (за жовтень, листопад, грудень 2015 р.), в сумі 91 683,42грн., що підтверджується копією банківської виписки від 29.04.2016р. Крім того, на адресу суду надійшло клопотання позивача, яким останній просить змінити найменування позивача у справі, у зв'язку з прийняттям нової редакції Статуту 2016р., який затверджено загальними зборами акціонерів Публічного акціонерного товариства "Запорізький завод "Перетворювач". Розглянувши документи, які додані до клопотання, колегія суддів зазначає, що Протоколом позачергових загальних зборів акціонерів Публічного акціонерного товариства "Запорізький завод "Перетворювач" від 03.05.2016р. визначено про заміну типу акціонерного товариства з публічного на приватний, у зв'язку з чим прийнята нова редакція Статуту 2016р. Приватного акціонерного товариства "Запорізький завод "Перетворювач". Зазначені зміни до установчих документів юридичної особи Приватного акціонерного товариства "Запорізький завод "Перетворювач" внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 05.05.2016р. Означене свідчить, що у даних відносинах не відбулось процесуальне правонаступництво, тому колегія суддів дійшла висновку щодо задоволення клопотання позивача про зміну найменування його у справі.

Судова колегія вважає можливим здійснити розгляд справи у відсутності представників сторін за наявними матеріалами справи, оскільки сторони були повідомлені про день та час судового засідання належним чином відповідно до вимог Господарського процесуального кодексу України. Клопотання відповідача про відкладення розгляду справи судом розглянуто та не задоволено, оскільки в ньому не визначено про намір надання додаткових доказів в порядку ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, а справа переглядається за наявними в ній доказами.

Судове засідання апеляційної інстанції здійснювалось за допомогою звукозаписувального технічного засобу у порядку розгляду апеляційної скарги встановленого ст.ст. 4-4, 81-1, 99, 101 Господарського процесуального кодексу України.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України, на підставі встановлених фактичних обставин, переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила.

З матеріалів справи вбачається, що 01.01.2013 р. між Приватним акціонерним товариством «Запорізький завод «Перетворювач» та Відкритим акціонерним товариством «Запоріжжяобленерго» було укладено договір про спільне використання технологічних електричних мереж № 1-19/2.

Згідно з п. 1.1 Договору власник мереж зобовязується забезпечити технічну можливість передачі (транзиту) електричної енергії власними технологічними електричними мережами в точки приєднання електроустановок користувача та (або) інших субєктів господарювання, передачу електричної енергії яким забезпечує користувач, а користувач своєчасно сплачувати вартість послуг власника мереж з утримання технологічних електричних мереж спільного використання та інші послуги відповідно до умов договору.

Відповідно до п. 1.2 Договору передача електричної енергії забезпечується відповідно до Додатка № 1 «Однолінійна схема», наданого власником мереж, з обовязком зазначенням місць встановлення, типів, марки обладнання, довжини ліній, які задіяні в передачі електричної енергії.

Пункт 11.5 договору встановлює, що цей договір набирає чинності з дня його підписання і укладається на термін до 31 грудня 2013 р. Договір вважається продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення цього терміну не буде заявлено однією із сторін про відмову від цього договору або його перегляд.

Згідно з протоколом розбіжностей до додаткової угоди №4 від 01.10.2014 р. сторони дійшли згоди продовжити термін дії договору до 31.12.2015 р.

Договір, протокол розбіжностей та додаткові угоди до нього, підписані з обох сторін, скріплені печатками підприємств.

Згідно із ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про електроенергетику», споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. Споживач енергії зобов'язаний додержуватися вимог нормативно-технічних документів та договору про постачання енергії, а також несе відповідальність за порушення умов договору та правил користування електричною енергією.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору позивачем належним чином надавались послуги з утримання технологічних електричних мереж спільного використання (транзиту електроенергії), що підтверджується наступними документами: актом № 06/15ТРЕ прийому-здачі виконаних робіт за червень 2015 р. від 30.06.2015 р. та рахунком-фактурою № 181 від 30.06.2015 р. на суму 30561,14 грн., актом № 07/15ТРЕ прийому-здачі виконаних робіт за липень 2015 р. від 31.07.2015 р. та рахунком-фактурою № 213 від 31.07.2015 р. на суму 30561,14 грн., актом № 08/15ТРЕ прийому-здачі виконаних робіт за серпень 2015 р. від 31.08.2015 р. та рахунком-фактурою № 254 від 31.08.2015 р. на суму 30561,14 грн., актом № 09/15ТРЕ прийому-здачі виконаних робіт за вересень 2015 р. від 30.09.2015 р. та рахунком-фактурою № 274 від 30.09.2015 р. на суму 30561,14 грн., актом № 10/15ТРЕ прийому-здачі виконаних робіт за жовтень 2015 р. від 31.10.2015 р. та рахунком-фактурою № 274 від 31.10.2015 р. на суму 30561,14 грн., актом № 11/15ТРЕ прийому-здачі виконаних робіт за листопад 2015 р. від 30.11.2015р. та рахунком-фактурою № 347 від 30.11.2015 р. на суму 30561,14 грн., актом № 12/15ТРЕ прийому-здачі виконаних робіт за грудень 2015 р. від 31.12.2015 р. та рахунком-фактурою № 389 від 31.12.2015 р. на суму 30561,14 грн., актом № 1/16ТРЕ прийому-здачі виконаних робіт за січень 2016 р. від 31.01.2016 р. та рахунком-фактурою № 29 від 31.01.2016 р. на суму 33249,91 грн., актом № 2/16ТРЕ прийому-здачі виконаних робіт за лютий 2016 р. від 29.02.2016 р. та рахунком-фактурою № 56 від 29.02.2016 р. на суму 33249,91 грн.

Усі зазначені акти прийому-здачі виконаних робіт підписані обома сторонами та скріплені печатками сторін без зауважень.

Таким чином, позивачем за вищевказаним договором надано відповідачу послуги з утримання технологічних електричних мереж спільного використання (транзиту електроенергії) всього на суму 280 427,80 грн.

Крім того, матеріалами справи підтверджено, що вищезазначені документи були направлені відповідачу супровідними листами, що підтверджується описом-вкладення до цінного відправлення і поштовою квитанцією, та були отримані відповідачем, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Пункт 4.1 договору закріплює обовязок користувача здійснювати оплату за використання електричних мереж власника мереж за розрахунковий період. Розрахунок плати за використання електричних мереж власника мереж здійснюється згідно з додатком № 4 Порядок обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж.

Згідно з п. 7.1 договору розрахунковим вважається період з 00 годин першого числа до 24 годин останнього числа поточного місяця.

Відповідно до п. 7.3 договору за підсумками розрахункового періоду власник мереж у термін до 5 числа місяця наступного за розрахунковим направляє користувачу рахунок.

Сума платежу визначається, виходячи з Додатку № 4 Порядок обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж з урахуванням сум платежів, що надійшли від користувача.

Згідно з п. 7.4 договору оплата користувачем послуг з утримання технологічних електричних мереж спільного використання здійснюється платіжним дорученням на підставі виставленого власником мереж рахунка та оформленого Акта прийому-здачі наданих послуг у термін, що не перевищує 20 днів з дня отримання документів, зазначених у п. 7.3 договору.

Якщо рахунок, податкова накладна та (або) Акт прийому-здачі наданих послуг не надані та (або) неналежно оформлені, то оплата за надані послуги з утримання технологічних електричних мереж спільного використання здійснюється користувачем у термін, що не перевищує 20 днів з дня отримання належно оформлених документів.

За послуги з утримання технологічних електричних мереж спільного використання були частково оплачені відповідачем, а саме: 19.08.2015 р. - за рахунком № 181 від 30.06.2015 р. у розмірі 30561,14 грн., 21.12.2015 р. - за рахунком № 254 від 31.08.2015 р. у розмірі 30561,14 грн., 16.02.2016 р. - за рахунком № 274 від 30.09.2015 р. у розмірі 30561,14 грн., що підтверджується випискою по рахунку позивача.

Також, між позивачем і відповідачем було укладено Угоду №1 від 12.01.2016р. про припинення зобовязання зарахуванням зустрічних однорідних вимог в сумі 16 940,47грн. та Угоду №2 від 08.02.2016 про припинення зобовязання зарахуванням зустрічних однорідних вимог в сумі 12 498,94грн.

В порушення взятих на себе зобовязань за Договором № 1-19/2 від 01.01.2013 р. відповідач не оплатив у повному обсязі вартість послуг за липень 2015 року, жовтень-грудень 2015 року, січень-лютий 2016 року, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 159 304,97 грн.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду щодо задоволення вимог позивача в частині стягнення заборгованості у розмірі 159 304,97 грн. в повному обсязі.

З урахуванням наведеного, позивачем нараховано до стягнення з відповідача інфляційні втрати в сумі 3555,78 грн. за період з вересня 2015 року по січень 2016 року, 3% річних у сумі 1780,28 грн. за період з 24.07.2015 р. по 29.03.2016 р. та пеню в сумі 10829,94 грн. за період з 24.07.2015 р. по 29.03.2016 р.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно з вимогами пункту 7 статті 193 Господарського кодексу України та статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У звязку з вищевикладеним та здійснивши повний розрахунок 3% річних колегія суддів погоджується з висновком суду щодо задоволення даної вимоги частково в сумі 1772,27 грн. 24.07.2015 р. по 29.03.2016 р., виходячи з того, що оплата користувачем послуг здійснюється у термін, що не перевищує 20 днів з дня отримання «Акту прийому-здачі наданих послуг».

Здійснивши повний розрахунок інфляційних витрат, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду щодо задоволення даної вимоги в повному обсязі у сумі 3555,78 грн. за вересень 2015 року січень 2016 року.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 10829,94 грн. нараховану за період з 24.07.2015 р. по 29.03.2016 р.

За приписами статей 611, 612 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Зобовязання можуть забезпечуватись неустойкою, якою є відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України, сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Такий вид забезпечення виконання зобовязання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 Цивільного кодексу України, частиною шостою статті 231 Господарського кодексу країни, статтями 1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань та частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України.

Згідно Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п.6 ст.232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пункт 9.2.1 договору закріплює, що за внесення платежів, передбачених п. 4.1 з порушенням терміну, визначеного п. 7.4 цього договору, користувач сплачує власнику мереж пеню у розмірі 0,05 % за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати (але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період нарахування пені).

Таким чином, здійснивши повний перерахунок суми пені, яка підлягає до стягнення за умовами договору та законодавства, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду що її розмір дорівнює 10 795,33грн. за період з 24.07.2015 р. по 29.03.2016 р.

Крім того, відповідач у відзиві просить суд зменшити розмір пені до 1000,00 грн. та розстрочити виконання рішення рівними частинами (спочатку основний борг, потім інфляційні нарахування, 3% річних та в останні періоди розстрочки пеня) на 6 місяців, починаючи з травня 2016 року у звязку із складним фінансовим становищем відповідача та належним ступенем виконання зобовязань відповідачем перед позивачем.

Підставами для задоволення зазначених клопотань відповідач зазначає відсутність у нього права самостійного розпорядження грошовими коштами, які надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання, оскільки такий рахунок призначений для накопичення (акумулювання) коштів отриманих за електроенергію та подальшого його розподілу між учасниками оптового ринку, наявність заборгованості перед Державним підприємством «Енергоринок» за куповану електричну енергію у сумі 1 584 984 395,25грн., наявність заборгованості споживачів за використану електричну енергію станом на 01.04.2016р. у сумі 1 363 827 484,13грн., укладення договорів про реструктуризацію заборгованості з споживачами.

Згідно п.п. 3, 6 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання та відстрочити виконання рішення.

Підстави звільнення від відповідальності за порушення зобов"язання визначені у ст.617 Цивільного кодексу України. Так, особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відсутність коштів у боржника взагалі не вважається неможливістю виконання грошового зобов"язання, яке б звільняло його від відповідальності. Про це прямо зазначено в ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, яка регулює відповідальність за порушення грошового зобов"язання.

Статтею 233 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Разом з тим, відповідно до п. 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року, вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що зменшення розміру заявленої до стягнення пені є правом суду, який, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.

Пунктом 7.1.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року N 9 Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України передбачено, що розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом. При цьому слід мати на увазі, що розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо).

Підставою для розстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом.

Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси обох сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) тяжке захворювання її самої або членів її сімї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Як вбачається з наданої позивачем квартальної звітності відповідача - балансу (звіту про фінансовий стан) ВАТ Запоріжжяобленерго станом на 30.09.2015р. господарська діяльність відповідача є прибутковою.

Таким чином, враховуючи допущені відповідачем прострочення строків оплати послуг, незначний розмір штрафних санкцій, майнові інтереси сторін, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду, що зазначені клопотання відповідача задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Згідно з ч.1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія дійшла висновку, що рішення господарського суду Запорізької області від 05.04.2016р. по справі №908/544/16 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» м.Запоріжжя на рішення господарського суду Запорізької області від 05.04.2016р. по справі №908/544/16 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 05.04.2016р. по справі №908/544/16 - залишити без змін.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий Н.В. Ломовцева

Судді: О.В. Стойка

ОСОБА_3

Надруковано 5 прим.:

1прим.-Позивачу;

1прим.-Відповідачу;

1прим.-У справу;

1прим.-ДАГС;

1прим.-ГСЗО.