РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.06.2016Справа № 910/7576/16

Суддя Господарського суду міста Києва Павленко Є.В., за участі секретаря судового засідання Коновалова С.О., розглянувши матеріали справи за позовом приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна" (далі - Компанія) до товариства з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування" (далі - Товариства) про стягнення 26 759,06 грн.,

за участі представників:

позивача: не з'явились,

відповідача: Мартинюка С.М., за довіреністю від 30 червня 2016 року № 177/16,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У квітні 2016 року Компанія звернулась до Господарського суду міста Києва з вказаним позовом про стягнення з Товариства заборгованості з відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, у розмірі 26 759,06 грн., обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач, як страховик винної в ДТП особи, всупереч вимогам Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не відшкодував позивачу шкоду, завдану страхувальником відповідача внаслідок ДТП.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25 квітня 2016 року порушено провадження у справі № 910/7576/16 та призначено її розгляд на 26 травня 2016 року.

У судовому засіданні, призначеному на 26 травня 2016 року, було оголошено перерву до 10 червня 2016 року.

Ухвалою суду від 10 червня 2016 року продовжено строк розгляд спору на п'ятнадцять днів за клопотанням представника позивача. У судовому засіданні було оголошено перерву до 30 червня 2016 року.

30 червня 2016 року через канцелярію суду позивачем були подані письмові заперечення на відзив.

Представник відповідача під час судового засідання надав пояснення, аналогічні тим, що викладені у відзиві на позовну заяву, відповідно до якого позов визнав частково в розмірі 14 453,93 грн. В іншій частині в позові просив відмовити, посилаючись на те, що розмір страхового відшкодування має бути зменшений на частку недострахування забезпеченого транспортного засобу. Також представник Товариства, стверджуючи про наявність інших пошкоджень транспортного засобу, застрахованого позивачем, здійснив розрахунок суми страхового відшкодування з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу. Крім того, представник відповідача в судовому засіданні заявив усне клопотання про залучення в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, власника забезпеченого транспортного засобу, відповідальність якого застрахована Компанією.

Згідно частини 1 статті 27 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін.

Питання про допущення або залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, до участі у справі вирішується ухвалою суду про прийняття позовної заяви до розгляду (із зазначенням про це в ухвалі про порушення провадження у справі) або під час розгляду справи, але до прийняття господарським судом рішення, з урахуванням того, чи є у цієї особи юридичний інтерес у даній справі. Що ж до наявності юридичного інтересу у третьої особи, то у вирішенні відповідного питання суд має з'ясовувати, чи буде у зв'язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов'язки, або змінено її наявні права та/або обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому. Аналогічна правова позиція викладена в пункті 1.6. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що результат вирішення наявного спору між Компанією та Товариством не може опосередковано підміняти умови договору страхування щодо виконання зобов'язань за ним та не змінює встановлені у цьому правочині права та обов'язки його сторін. З огляду на викладене суд дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотання представника відповідача про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

У судове засідання 30 червня 2016 року позивач явку свого повноважного представника не забезпечив, хоча про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчить наявна в матеріалах справи розписка про оголошення перерви в судовому засіданні з відповідним підписом повноважного представника Компанії. Крім того, позивачу надавалось достатньо часу для подання заяв, клопотань, письмових пояснень та додаткових документів.

За таких обставин суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та відповідно до статті 75 ГПК України здійснює її розгляд за наявними матеріалами без участі представника позивача.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

19 червня 2015 року в місті Харкові на вулиці Ахсарова, 18 сталась дорожньо-транспортна пригода за участі двох автомобілів, зокрема, відбулось зіткнення автомобіля "Toyota", державний номерний знак НОМЕР_1, яким керувала ОСОБА_2, з автомобілем "ЗАЗ", державний номерний знак НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_3 Причиною ДТП стало те, що водій ОСОБА_3, керуючи автомобілем "ЗАЗ", державний номерний знак НОМЕР_2, не обрав безпечну дистанцію та допустив наїзд на "Toyota", державний номерний знак НОМЕР_1. Таким чином, ОСОБА_3 порушив пункт 13.1. Правил дорожнього руху України. Дані обставини підтверджуються довідкою ДАІ про обставини ДТП № 66503746, копія якої наявна в матеріалах справи.

Внаслідок вказаної ДТП пошкоджено автомобіль "Toyota", державний номерний знак НОМЕР_1 (застрахований автомобіль), який згідно долученої до матеріалів справи копії Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_4 на праві власності. Застрахований автомобіль на час ДТП перебував під керуванням ОСОБА_2, яка має право користування вказаним транспортним засобом. Автомобіль "Toyota", державний номерний знак НОМЕР_1, застрахований позивачем на підставі договору страхування від 24 червня 2014 року № 720593216.14 (далі - договір). Копія цієї угоди наявна в матеріалах справи.

На підставі вищевказаного, за умовами договору, враховуючи рахунок-фактуру СТО від 25 червня 2016 року № 1112, позивачем складено страховий акт від 8 липня 2015 року, відповідно до якого Компанія розрахувала та виплатила страхове відшкодування в розмірі 27 269,06 грн. на рахунок СТО застрахованого автомобіля, що підтверджується платіжним дорученням від 14 липня 2015 року № 5958. Розрахунок суми страхового відшкодування здійснений позивачем з врахуванням розміру страхової суми, вказаної в договорі, який дорівнює дійсній вартості застрахованого автомобіля, що не створює підстав для застосування коефіцієнту пропорційності. Викладене спростовує доводи відповідача щодо невірного розрахунку суми страхового відшкодування.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відтак, Компанія, сплативши страхове відшкодування, набула права потерпілої особи в межах здійсненої виплати.

Із матеріалів справи вбачається, що шкоду заподіяно водієм автомобіля "ЗАЗ", державний номерний знак НОМЕР_2, ОСОБА_3 під час експлуатації вказаного автомобіля. Його вину у вчиненні ДТП та скоєнні адміністративного правопорушення за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено постановою Дзержинського районного суду міста Харкова від 3 серпня 2015 року в справі № 638/11309/15-п, копія якої наявна в матеріалах справи.

На час скоєння вищевказаної ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3, як особи, що на законних підставах експлуатує автомобіль "ЗАЗ", державний номерний знак НОМЕР_2, застрахована відповідачем на підставі договору (полісу) № АС/8891001 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну третіх осіб, - 50 000,00 грн., франшиза - 510,00 грн., діючий станом на 19 червня 2015 року).

Отже, Товариство є особою, на яку вказаним полісом покладено обов'язок з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації автомобіля "ЗАЗ", державний номерний знак НОМЕР_2, на час ДТП.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

На підтвердження розміру матеріальної шкоди, заподіяної страхувальнику позивача, Компанія надала до суду звіт про визначення вартості відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових частин від 6 липня 2015 року № 461, з якого вбачається, що вартість матеріального збитку з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу становить 27 101,13 грн.

У свою чергу представник відповідача надав звіт суб'єкта оціночної діяльності від 9 червня 2016 року. Згідно вказаного звіту вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу становить 19 408,48 грн.

Статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Суд відзначає, що достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП, є платіжні доручення та рахунки на сплату послуг з ремонту пошкодженого ТЗ, а звіт про оцінку ТЗ є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення ТЗ. Реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення.

Окрім того, Законами України "Про страхування" та "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не передбачено зобов'язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу, оскільки цей звіт є попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 15 квітня 2015року №3-50гс15.

Вищевикладене спростовує доводи відповідача щодо необхідності врахування зносу при розрахунку суми страхового відшкодування в даному випадку на підставі поданого ним звіту суб'єкта оціночної діяльності.

Судом встановлено, що до позивача у зв'язку зі здійсненою страховою виплатою за вищеописаним ДТП перейшло право вимоги до відповідача на суму відшкодування.

Відповідно до пункту 12.1 статті 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Аналогічну позицію викладено в статті 9 Закону України "Про страхування".

Враховуючи вищезазначені обставини, умови полісу № АС/8891001 та положення статей 12, 22, 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", статей 9, 27 Закону України "Про страхування" та статей 993, 1192 ЦК України, у відповідача в зв'язку з настанням ДТП виник обов'язок відшкодувати позивачу шкоду у розмірі суми, право на вимогу якої перейшло до Товариства. Отже, до стягнення з відповідача підлягає сума грошових коштів, яка не перевищує фактичну вартість відновлювального ремонту застрахованого автомобіля, у межах ліміту відповідальності відповідача, за вирахуванням суми франшизи та раніше сплаченої частини суми страхового відшкодування, тобто в розмірі 26 759,06 грн.

Згідно з вимогами статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За приписами частини 2 статті 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи те, що сума страхового відшкодування в розмірі 26 759,06 грн. підтверджена належними та допустимими доказами, наявними в матеріалах справи, і відповідач на момент прийняття рішення не надав документів на підтвердження сплати позивачу зазначеної суми, суд дійшов висновку про законність та доведеність вимог Компанії до Товариства щодо стягнення даної суми грошових коштів. За таких обставин даний позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

За частиною 1 статті 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору у спорах, що виникають при виконанні договорів, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43-44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» (01004, місто Київ, вулиця Червоноармійська, будинок 15/2, ідентифікаційний код 36086124) на користь приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна» (01054, місто Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, будинок 33, ідентифікаційний код 16285602) 26 759 (двадцять шість тисяч сімсот п'ятдесят дев'ять) грн. 06 коп., а також 1 378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 4 липня 2016 року

Суддя Є.В. Павленко