ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" липня 2016 р. Справа № 922/5010/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Тихий П.В., суддя Гетьман Р.А. , суддя Ільїн О.В.

при секретарі Деппа-Крівіч А.О.

прокурора Ногіна О.М. (посвідчення №032167 від 11.02.2015р.);

1-го відповідача не зявився;

2-го відповідача не зявився;

третьої особи ОСОБА_1 (довіреність №100 від 10.02.2016 року);

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області (вх.№1316Х/1-43) на рішення господарського суду Харківської області від 10.03.2016 року у справі №922/5010/15

за позовом Прокурора Дзержинського району м.Харкова,

до 1. Харківської міської ради, м.Харків,

2. Обслуговуючого кооперативу Житлово-будівельний кооператив Явір, м.Харків,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2, м.Харків,

про скасування рішення,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2015 року прокурор Дзержинського району міста Харкова звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до Харківської міської ради м.Харків та Обслуговуючого кооперативу Житлово-будівельного кооперативу Явір, в якому просив суд визнати незаконним та скасувати п. 61.2 додатку 1 до рішення 29 сесії Харківської міської ради 5 скликання №350/08 від 24.12.2008 року Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для будівництва об'єктів, а також визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ№492575 на земельну ділянку, площею 4,8301 га, розташовану у місті Харкові по Білгородському шосе (в районі селища Відрадне), з кадастровим номером :16:013:0089.

Рішенням господарського суду Харківської області від 10.03.2016 року по справі №922/5010/15 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Жельне С.Ч., суддя Лаврова Л.С., суддя Присяжнюк О.О.) у позові відмовлено.

Заступник прокурора Харківської області з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, а також на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 10.03.2016 року та прийняти нове судове рішення, яким у позовні вимоги задовольнити.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, прокурор посилається на порушення судом першої інстанції приписів статей 133, 135, 137 Житлового кодексу УРСР, положень Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 30.04.1985 №186 та неправильного застосування приписів Закону України Про кооперацію. Зокрема, він вказує на те, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про безпідставність доводів прокурора про те, що положення глави 5 ЖК УРСР та Примірного статуту містять норми, що є спеціальними щодо приписів Закону України Про кооперацію; судом першої інстанції також не враховано, що при створенні ОК ЖБК Явір були порушені вимоги житлового та земельного законодавства, оскільки відповідач-2 не є житлово-будівельним кооперативом у розумінні Житлового кодексу Української РСР.

За таких обставин, як зазначає прокурор, у Харківської міської ради були відсутні правові підстави на безоплатну передачу відповідачу-2 у власність спірної земельної ділянки в порядку, визначеному статтею 41 Земельного кодексу України.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 10.05.2016р. апеляційну скаргу прокурора прийнято до провадження та призначено до розгляду на 07.06.2016р.

03.06.2016р. від представника третьої особи надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№5695), в якому він просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі.

Ухвалою суду від 07.06.2016 року розгляд справи було відкладено на 04.07.2016 року.

01.07.2016 року від керівника Харківської місцевої прокуратури №1 надійшов лист (вх.№6643), в якому він просить долучити до матеріалів справи лист-відповідь від Інспекції архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради від 30.06.2016 року №609/0/250-16.

02.07.2016р. від представника першого відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№6667), в якому він просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі, а рішення господарського суду Харківської області від 10.03.2016 року по справі №922/5010/15 залишити без змін.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.07.2016 року, у звязку з відпусткою судді-доповідача ОСОБА_3, визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Тихий П.В. (суддя-доповідач), суддя Гетьман Р.А., суддя Россолов В.В.

В судовому засіданні 04.07.2016р. прокурор заперечував проти рішення суду першої інстанції, просив його скасувати, апеляційну скаргу задовольнити. Представник третьої особи проти доводів апеляційної скарги заперечував, наполягав на правомірності оскаржуваного рішення, просив залишити його без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідачі, будучи належним чином повідомлені про місце та час розгляду апеляційної скарги, не реалізували своє право на участь у судовому процесі та не забезпечили явку представників в судове засідання.

Згідно із пунктом 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи те, що явка представників відповідачів не була визнана обовязковою, а також те, що їх неявка не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності зазначених представників за наявними матеріалами у справі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши прокурора та уповноваженого представника третьої особи, дослідивши доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 ГПК України, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 24.12.2008 р. Харківською міською радою (29 сесія 5 скликання) було прийнято рішення № 350/08 "Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для будівництва об'єктів" (а.с. 36).

У ході вивчення правомірності передачі у приватну власність земельних ділянок, розташованих на території м. Харкова, прокуратурою району встановлено, що п. 61.2 додатку 1 до рішення 29 сесії Харківської міської ради 5 скликання «Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для будівництва об'єктів» від 24.12.2008 року №350/08 Обслуговуючому кооперативу «ЖБК «Явір» надано у власність земельну ділянку, площею 4,8301 га, розташовану у місті Харкові по Білгородському шосе (в районі селища Відрадне), з кадастровим номером :16:013:0089, яка належить територіальній громаді міста Харкова за рахунок земель житлової та громадської забудови.

На підставі вказаного рішення Обслуговуючому кооперативу «ЖБК «Явір» видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ№492575 від 17.08.2009 р., зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №17.

Прокурор обґрунтовуючи свою позицію посилався на те, що рішення рішення 29 сесії Харківської міської ради 5 скликання «Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для будівництва об'єктів» від 24.12.2008 року №350/08 прийнято всупереч вимогам ст.41 Земельного кодексу, ст.ст.133, 135, 137 Житлового кодексу УРСР та Примірного статуту житлово-будівельного Кооперативу, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 30.04.1985 року №186.

Так, всупереч ч.3 ст.137 ЖК та абз. 2 п.4 Примірного статуту, рішення про створення ОК «ЖБК «Явір» та список членів кооперативу, затверджений протоколом установчих зборів засновників кооперативу, не затверджено виконавчим комітетом Харківської міської ради, при тому, що статут кооперативу зареєстровано саме у цій місцевій раді.

Також прокурор вказує на те, що відповідно до статуту Обслуговуючого кооперативу «ЖБК «Явір», кооператив не створено при виконавчому комітеті місцевої ради народних депутатів, при підприємстві, установі чи організації, що суперечить ст.137 ЖК.

Всупереч вимогам ст.137 ЖК та абз. 2 п.5 Примірного статуту статут ОК «ЖБК Явір» не відповідає вимогам Примірного статуту.

Отже, на думку прокурора, оскільки п. 61.2 додатку 1 до рішення 29 сесії Харківської міської ради 5 скликання «Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для будівництва об'єктів» від 24.12.2008 року №350/08 є незаконним, і воно слугувало підставою для подальшого оформлення державного акту на право власності на зазначену земельну ділянку, відповідний державний акт на право власності не відповідає законодавству та порушує права власника.

Колегія суддів зазначає, що предметом спору у даній справі є вимога прокурора про визнання незаконним та скасування вищевказаного рішення Харківської міської ради від 24.12.2008 року та визнання недійсним державного акту серії ЯЕ№492575 з підстав невідповідності рішення вимогам ст. 41 Земельного кодексу України, ст.ст. 133, 135, 137 Житлового кодексу УРСР та Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 30.04.1985 року №186.

Відмовляючи в позові прокурора, місцевий господарський суд виходив з того, що в матеріалах справи відсутні докази скасування державної реєстрації ОК «ЖБК «Явір» під час прийняття оспорюваного рішення Харківською міською радою, тому, у міської ради не було правових підстав для відмови в передачі у власність ОК «ЖБК «Явір» спірної земельної ділянки.

Зазначено, що Харківська міська рада при прийнятті оскаржуваного рішення №350/08 від 24.12.2008 діяла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством, а прокурором, в свою чергу, не доведено порушень відповідачами норм чинного законодавства, діючого на момент виникнення спірних правовідносин. У рішенні місцевий господарський суд відзначив, що прийняття органом місцевого самоврядування (як суб'єктом владних повноважень) ненормативного акту, що застосовується одноразово, який після реалізації вичерпує свою дію фактом його виконання і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів (зокрема, рішення про передачу земельних ділянок у власність, укладання договору оренди).

Також, суд першої інстанції, відхиляючи як безпідставні посилання прокурора на невідповідність статуту ОК «ЖБК «Явір» вимогам ст.ст. 133, 135, 137 Житлового кодексу УРСР та Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, стверджував, що на час створення ОК «ЖБК «Явір» діяли інші законодавчі акти, які регулюють питання створення кооперативів, а саме Закон України «Про кооперацію» і Закон України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», які є спеціальними законами та які не містять вказівок про обовязкове дотримання другим відповідачем умов, викладених в ст.133, 135, 137 Житлового кодексу УРСР та Примірному статуті.

Проте, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду не погоджується із такими висновками суду першої інстанції.

Так, спірне рішення органу місцевого самоврядування приймалось на підставі Закону України «Про місцеве самоврядування» та ст. 41 Земельного кодексу України, відповідно до частини першої якої житлово-будівельним (житловим) та гаражно-будівельним кооперативам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування земельні ділянки для житлового і гаражного будівництва передаються безоплатно у власність або надаються в оренду у розмірі, який встановлюється відповідно до затвердженої містобудівної документації.

Згідно зі ст. 133 Житлового кодексу Української РСР, громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, вправі вступити до ЖБК і одержати в ньому квартиру.

Відповідно до ст. 135 ЖК Української РСР, до членів ЖБК приймаються громадяни, які постійно проживають у даному населеному пункті, які потребують поліпшення житлових умов.

Згідно зі ст. 137 ЖК Української РСР, ЖБК зорганізуються при виконавчих комітетах місцевих Рад народних депутатів, при підприємствах, установах і організаціях. Порядок організації та діяльності ЖБК установлюється цим Кодексом, Примірним статутом та іншими актами законодавства.

Відповідно до п. 3 Примірного статуту, число громадян, які вступають до організовуваного кооперативу, повинно відповідати кількості квартир у жилому будинку (будинках) кооперативу, запланованому до будівництва.

При будівництві одно- і двоквартирних жилих будинків садибного типу число громадян, необхідне для організації кооперативу, визначається виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів, але не може бути менше 5 чоловік.

Аналіз наведених норм законодавства свідчить про те, що передаючи земельну ділянку у власність ОК «ЖБК «Явір», відповідна рада мала врахувати мету створення такого кооперативу, порядок його організації та діяльності відповідно до вимог ЖК УРСР та Примірного статуту. З'ясування саме цих обставин при наданні земельної ділянки ОК «ЖБК «Явір», як спеціальному суб'єкту, передбаченому ст. 41 Земельного кодексу України, зобов'язує Раду з'ясовувати правовий статус, мету та підстави його створення.

Такого висновку дійшов Верховний Суд України, правова позиція якого щодо застосування наведених норм матеріального права викладена у постанові колегії суддів Судових палат в адміністративних, господарських та цивільних справах від 17.06.2014 року по справі №21-195а14, який згідно вимог ст. 111-28 ГПК України має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Як вбачається з наявного у справі Статуту ОК «ЖБК «Явір», метою його діяльності є забезпечення житлом шляхом будівництва членів кооперативу, кількість яких згідно Статуту є лише три фізичні особи.

Згідно інформації з ЄДРПОУ Обслуговуючий кооператив «ЖБК «Явір» за організаційно-правовою формою є обслуговуючим кооперативом, єдиним видом економічної діяльності якого є управління нерухомим майном (код 70.32.0.), що відповідає вимогам ст.2 Закону України «Про кооперацію», згідно якої обслуговуючий кооператив утворюється шляхом об'єднання фізичних та/або юридичних осіб для надання послуг переважно членам кооперативу, а також іншим особам з метою провадження їх господарської діяльності.

Отже, матеріали справи свідчать, що ОК «ЖБК «Явір» створено всупереч вимогам ст. 133, 135, 137 ЖК УРСР та Примірного статуту, які по відношенню до Законів України «Про кооперацію» та «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» є спеціальними нормативно-правовими актами та підлягають застосуванню до правовідносин сторін у даній справі.

Доказів дотримання другим відповідачем положень наведених норм під час його створення матеріали справи не містять.

Таким чином, висновки місцевого господарського суду стосовно підстав відмови в позові прокурора колегія вважає такими, що не ґрунтуються на матеріалах справи, не відповідають вимогам спеціального законодавства, суперечать наведеній правовій позиції Верховного Суду України.

Відповідно до ч.10 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Частиною 1 статті 21 Цивільного кодексу України визначено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно з ч. 1 ст.215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а саме - зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Отже, враховуючи невідповідність спірного рішення Харківської міської ради від 24.12.2008 року вимогам ст.41 Земельного кодексу України, ст. 133, 135, 137 Житлового кодексу УРСР, Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу та наявність підстав для задоволення позовних вимог прокурора, оскаржувані судові акти підлягають скасуванню, оскільки місцевим господарським судом при вирішенні даного спору були неправильно застосовані норми матеріального права та не застосовано законодавство, яке регулює спірні правовідносини сторін.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що представниками першого та другого відповідачів були надані до суду першої інстанції клопотання про застосування наслідків спливу строків позовної давності.

У відповідності до пункту 2.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013 року «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів», за змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосовувати наслідки спливу позовної давності, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Відповідно до частини 1 статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з частиною 1 статті 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За приписами статей 256, 261 Цивільного кодексу України, позовна давність є строком пред'явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб'єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

При цьому, як у випадку пред'явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред'явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з моменту, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України).

Вимоги позовної заяви прокурора полягають у визнанні незаконним та скасуванні п. 61.2 додатку 1 до рішення 29 сесії Харківської міської ради 5 скликання «Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для будівництва об'єктів» від 24.12.2008 року №350/08, яким Обслуговуючому кооперативу «ЖБК «Явір» надано у власність земельну ділянку, площею 4,8301 га, розташовану у місті Харкові по Білгородському шосе (в районі селища Відрадне), з кадастровим номером :16:013:0089; визнанні недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ№492575 від 17.08.2009 р., що зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №17.

Як вбачається із матеріалів справи, прокурор звернувся з позовом у даній справі у серпні 2015 року, тобто з пропуском позовної давності.

Процесуальні права прокурора як особи, якій надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, визначені у статті 29 Господарського процесуального кодексу України, у відповідності до якої, прокурор, який бере участь у справі, несе обов'язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди.

Таким чином, положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постановах від 27.05.2014 року у справі №3-23гс14 та від 23.12.2014 року у справі №916/2414/13 згідно якої початок перебігу строку позовної давності починається не з дати здійснення прокурором перевірки оскаржуваного рішення, а з дати коли прокурору було відомо про існування оскаржуваного рішення (ст. 253 ЦК України).

У постанові від 29.10.2014 року №6-152цс14 Верховний Суд України вказав на те, що норма частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб'єктивних прав, відтак обов'язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача.

З матеріалів справи вбачається, що на пленарному засіданні міської ради 24.12.2008 року, за результатами якого Харківською міською радою прийнято оспорюване рішення, був присутній прокурора міста Харкова ОСОБА_4

Крім цього, оспорюване рішення було направлено на адресу прокурора міста Харкова листом №08-4/25/2-09 від 19.01.2009 року, що свідчить про об'єктивні можливості для здійснення перевірки законності цього рішення і звернення до суду.

Отже, у зв'язку із обізнаністю з 24.12.2008 року заступника прокурора міста Харкова про прийняття оспорюваного рішення Харківської міської ради, згідно із позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 29.10.2014 року №6-152цс14, також є обізнаними всі інші органи прокуратури, оскільки вони становлять єдину централізовану систему відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Прокурор не надводить доводів, що саме перешкоджало ознайомитися з оспорюваним рішенням на офіційному сайті Харківської міської ради та установчими документами Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Явір» в межах строку позовної давності. Вищевказане зумовлює висновок суду про те, що прокурор міг довідатися про відповідні порушення з моменту прийняття та оприлюднення оспорюваного рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що прокурором пропущено строк позовної давності, що за наявності заяви першого та другого відповідачів про застосування наслідків спливу позовної давності, та відсутності поважності причин пропуску строку позовної давності, є підставою для відмови в позові.

Такої правової позиції з аналогічних правовідносин дотримується також Вищий господарський суд України у постанові від № 922/2694/15 від 06.04.2016, № 922/3396/15 від 19.04.2016, № 922/4715/15 від 19.04.2016, № 922/3120/15 від 11.05.2016, та у інших справах, які були розглянуті раніше.

Відповідно до пункту 12 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 року № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України» не підлягає скасуванню судове рішення, якщо апеляційною інстанцією буде з'ясовано, що його резолютивна частина є правильною, хоча б відповідні висновки місцевого господарського суду й не були належним чином обґрунтовані у мотивувальній частині рішення. Водночас апеляційний господарський суд у мотивувальній частині своєї постанови не лише вправі, а й повинен зазначити власну правову кваліфікацію спірних відносин та правову оцінку обставин справи.

Враховуючи приписи постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 року № 7, встановлення судом апеляційної інстанції обґрунтованості і правомірності позовних вимог прокурора, проте, з урахуванням звернення прокурора до суду з позовом з пропуском позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачами у справі, та відсутності поважних причин його пропуску, позовні вимоги прокурора задоволенню не підлягають враховуючи сплив позовної давності; за таких обставин, рішення господарського суду Харківської області від 10.03.2016 року у справі №922/5010/15 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись 49, 99, 101, 102, п. 1, ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Заступника прокурора Харківської області залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 10.03.2016 року по справі №922/5010/15 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України через Харківський апеляційний господарський суд.

Повний текст постанови складено 05.07.2016р.

Головуючий суддя Тихий П.В.

Суддя Гетьман Р.А.

Суддя Ільїн О.В.