РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.06.2016Справа №910/8478/16

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «ЛКО»
доФізичної особи-підприємця ОСОБА_1
простягнення 8 915,00 грн.
Суддя Босий В.П.

Представники сторін:

від позивача:не з'явився
від відповідача:не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛКО» (надалі - «Товариство») звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (надалі - «Підприємець») про стягнення 8 915,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок припинення дії укладеного між сторонами договору суборенди майна №18940-11523 від 30.09.2013 р. відповідач не повернув майно, у зв'язку з чим позивач вказує на обов'язок відповідача відшкодувати вартість такого майна у розмірі 6 915,00 грн. Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 2 000,00 грн. за неналежне виконання умов такого договору.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 11.05.2016 р. порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 06.06.2016 р.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 06.06.2016 р. розгляд справи відкладено на 29.06.2016 р. у зв'язку із неявкою представника відповідача та неподанням витребуваних доказів.

В судове засідання представник позивача не з'явився, на виконання вимог ухвали суду через канцелярію надав документи та клопотання про розгляд справи без участі його представника.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, вимоги ухвали суду не виконав, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, що підтверджується відмітками на звороті ухвали суду.

Місцезнаходження відповідача за адресою: 03151, АДРЕСА_1, підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, який міститься на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України, матеріалами справи та вказано в позові.

Згідно із абз. 3 п. 3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач повідомлений про час та місце судового розгляду належним чином, а матеріали справи містять достатні докази для її розгляду по суті.

Оскільки про час та місце судового засідання відповідач був належним чином повідомлений, на підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складались протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

30.09.2013 р. між Товариством (орендар) та Підприємцем (суборендар) був укладений договір суборенди майна №18940-11523 (надалі - «Договір»), за змістом п. 1.1 якого орендар передає суборендареві у строкове платне користування (оперативну суборенду), а суборендар приймає торгово-рекламне обладнання (майно), та зобов'язується сплачувати орендарю орендну плату.

Згідно з п. 1.2 Договору перелік, модель, заводський номер (за наявності), рік виробництва майна, місцезнаходження, вартість та кількість майна зазначаються в наступній таблиці: металевий каркас для холодильника «Інтер-750» вартістю 950,00 грн. без ПДВ; холодильник Інтер-750Т «Оболонь» зима-літо вартістю 5 762,50 грн. без ПДВ. Місце розташування вказаного майна є м. Київ, просп. Свободи, 2.

Пунктом 1.3 Договору визначено, що суборендар повідомлений, що право власності на майно належить ПАТ «Оболонь». У випадку припинення дії договору оренди майна, укладеного між власником та орендарем, суборендар зобов'язується повернути майно власнику протягом 10 робочих днів з дати направлення власником суборендар такої вимоги або, за умови наявності відповідної вимоги від власника, суборендар зобов'язується переукласти аналогічний договір суборенди з іншим орендарем майна.

За змістом п. 2.7 Договору представники орендаря та власника мають право здійснювати необмежений контроль за використанням суборендарем майна як шляхом безпосередньої перевірки порядку експлуатації суборендарем майна і проведення інвентаризації, так і шляхом направлення суборендарю відповідних запитів з вимогою про надання інформації і документів, підтверджуючих поточний стан майна та порядок його використання.

На виконання умов Договору Товариство передало, а Підприємець прийняла обладнання в технічно справному стані, а саме - металевий каркас для холодильника «Інтер-750» вартістю 950,00 грн. без ПДВ; холодильник Інтер-750Т «Оболонь» зима-літо вартістю 5 762,50 грн. без ПДВ, що підтверджується актом прийому-передачі майна в суборенду від 30.09.2013 р.

27.01.2016 р. Товариством було проведено перевірку цільового використання нерухомого майна, за наслідками якої складено акт від 27.01.2016 р. та встановлено відсутність майна, переданого Підприємцю в оренду, в узгодженому місці розташування.

Претензією №03 від 23.02.2016 р. позивач звернувся до відповідача з повідомленням про розірвання Договору в односторонньому порядку та просив відповідача повернути орендоване майно (холодильник Інтер-750Т «Оболонь» зима-літо) або відшкодувати його вартість в розмірі 6 915,00 грн. з ПДВ.

Спір у справі виник у зв'язку із неповерненням відповідачем орендованого обладнання після припинення дії Договору.

Договір є договором суборенди, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 58 Цивільного кодексу України та Глави 30 Господарського кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За змістом с. 774 Цивільного кодексу України передання наймачем речі у користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом. Строк договору піднайму не може перевищувати строку договору найму. До договору піднайму застосовуються положення про договір найму.

Відповідно до п. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Аналогічні норми містяться в положеннях ст. 759 Цивільного кодексу України.

Матеріалами справи (актом приймання-передачі в суборенду від 30.09.2013 р.) підтверджується факт передачі обладнання в суборенду та користування ними відповідачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Статтею 764 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Пунктом 7.2 Договору визначено, що даний договір укладається терміном на 1 календарний рік, якщо інше не випливатиме з тексту цього договору або чинного законодавства України.

За змістом п. 7.3 Договору якщо суборендар продовжує користуватися майном після закінчення терміну дії договору, то, за відсутності письмових заперечень сторін або власника, заявлених не пізніше 10 календарних днів до закінчення терміну дії Договору, то строк даного договору продовжується ще на один календарний рік.

Як вбачається із матеріалів справи, дія Договору неодноразово продовжувалась на той самий термін і на тих самих умовах до 30.03.2016 р.

Пунктом 1.2 Договору сторонами було погоджено місце розташування орендованого майна - м. Київ, просп. Свободи, 2.

Згідно з п. 5.1.8 Договору суборендар зобов'язується не змінювати місцезнаходження майна, яке вказане в п. 1.2 даного договору (або специфікації) без письмового погодження такого переміщення з орендарем та власником.

27.01.2016 р. Товариством було проведено перевірку цільового використання нерухомого майна, за наслідками якої складено акт від 27.01.2016 р. та встановлено відсутність майна, переданого Підприємцю в оренду, в узгодженому місці розташування.

Претензією №03 від 23.02.2016 р. позивач звернувся до відповідача з повідомленням про розірвання Договору в односторонньому порядку та просив відповідача повернути орендоване майно (холодильник Інтер-750Т «Оболонь» зима-літо) або відшкодувати його вартість в розмірі 6 915,00 грн. з ПДВ.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 7.5.1 Договору визначено, що орендар або власник мають право достроково розірвати цей договір шляхом письмового повідомлення суборендаря за 10 календарних днів до дати розірвання, в разі, якщо суборендар використовує майно в порушення умов договору та/або цільового призначення майна.

З урахуванням приписів ст. 651 Цивільного кодексу України, п. 37.5.1 Договору та факту порушення відповідачем умов Договору в частині неузгодженої з позивачем зміни місця розташування майна, орендодавець правомірно відмовився від Договору шляхом направлення на адресу відповідача претензії №03 від 23.02.2016 р.

Відповідно до ч. 3 ст. 651 Цивільного кодексу України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Таким чином, Договір припинив свою дію шляхом його розірвання в односторонньому порядку з ініціативи орендодавця протягом 10 календарних днів з моменту направлення на адресу відповідача листа №03 від 23.02.2016 р.

Згідно ч. 4 ст. 291 Господарського кодексу України правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільним кодексом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Пунктом 2.3 Договору визначено, що майно повинно бути повернуто суборендарем та прийняте орендарем/власником протягом 10 робочих днів з дати закінчення дії Договору (в тому числі дострокового). Суборендар несе ризик випадкової загибелі, пошкодження або втрати майна до моменту його фактичного повернення орендарю або власнику.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Матеріали справи не містять, а відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів в розумінні приписів ст.ст. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України доказів повернення отриманого на виконання умов Договору майна на користь орендаря (Товариства).

Згідно з п. 6.2 Договору у випадку втрати (повного знищення) суборендарем майна (окрім випадків, що мають підтвердження актами відповідних органів і які виникли внаслідок дії обставин непереборної сили) або неповерненні майна у відповідності з п. 2.3 даного договору, суборендар зобов'язаний відшкодувати орендарю (або за письмовою вимогою - безпосередньо власнику) вартість майна, вказану у п. 1.2 даного договору (або специфікації), із врахуванням ПДВ, якщо інша сума відшкодування не буде додатково узгоджена між сторонами та власником.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

З огляду на викладене та враховуючи положення п. 6.2 Договору, а також факт неповернення Підприємцем орендованого майна на вимогу орендаря, у відповідача виникло зобов'язання зі сплати на користь позивача вартості такого майна у розмірі 6 915,00 грн.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов'язання по сплаті на користь позивача грошових коштів у розмірі 6 915,00 грн. на підставі Договору за передане майно. Відповідачем вказана заборгованість не спростована, доказів її погашення не надано.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Підприємцем обставин, з якими чинне законодавство пов'язує можливість звільнення її від відповідальності за порушення зобов'язання, не наведено.

За таких обставин, позовні вимоги Товариства про стягнення з Підприємця заборгованості у розмірі 6 915,00 грн. є правомірними та обґрунтованими.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 2 000,00 грн. за неналежне виконання умов такого договору.

Судом встановлено, що відповідач свого обов'язку по збереженню майна не виконав, тому дії відповідача є порушенням зобов'язання (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Частиною 2 ст. 549 Цивільного кодексу України встановлено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пунктом 6.7 Договору передбачено, що у випадку невиконання суборендарем зобов'язань передбачених п.п. 5.1.5, 5.1.17 та 5.1.8 даного договору, суборендар сплачує орендарю або власнику штраф за кожен окремий випадок у розмірі 2 000,00 грн. Належним підтвердженням таких фактів без акт складений за участю орендаря або власника та суборендаря, а у випадку ухилення суборендаря від підписання акту - одностороннім актом орендаря або власника з відповідною відміткою.

З огляду на доведеність позивачем факту порушення Підприємцем п. 5.1.8 Договору, правомірним є стягнення з останнього штрафу у розмірі 2 000,00 грн.

За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність повного задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача вартості втраченого майна у розмірі 6 915,00 грн. та штрафу у розмірі 2 000,00 грн.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛКО» задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (03151, АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛКО» (03062, м. Київ, вул. Екскаваторна, 35; ідентифікаційний код 33237188) вартість втраченого майна у розмірі 6 915 (шість тисяч дев'ятсот п'ятнадцять) грн. 00 коп., штраф у розмірі 2 000 (дві тисячі) грн. 00 коп. та судовий збір в розмірі 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 30.06.2016 р.

Суддя В.П. Босий