УХВАЛА

про повернення позовної заяви

01.07.2016Справа № 910/11878/16

Суддя Смирнова Ю.М., розглянувши

позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс"

до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві

про стягнення 592,76 грн

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко - Тайс" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві про стягнення грошових коштів в рахунок відшкодування збитків (втрат) у зв'язку із неналежним та несвоєчасним виконанням рішення Господарського суду Київської області від 10.07.2010 у справі № 911/2045/14.

Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку та розмірі. Вказана процесуальна вимога не була дотримана заявником при зверненні до Господарського суду міста Києва.

Згідно із ст.ст.1, 2 Закону України "Про судовий збір" судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів і включається до складу судових витрат. Платниками судового збору є громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду.

Статтею 4 вказаного закону встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За приписами статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру судовий збір встановлюється у розмірі 1,5% ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати (1 378 грн 00 коп.) та не більше 150 розмірів мінімальних заробітних плат (206 700 грн 00 коп.). З позовних заяв немайнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1 мінімальної заробітної плати (1 378 грн).

Відповідні документи подаються до господарського суду тільки в оригіналі; копії, у тому числі виготовлені із застосуванням технічних засобів (фотокопії тощо), цих документів не можуть бути належним доказом сплати судового збору.

Як зазначено самим позивачем в тексті позовної заяви (абз. 7 стр. 4) предметом позовних вимог є стягнення інфляційних втрат та 3 % річних як збитків (втрат) позивача у зв'язку із тривалим, безпідставним та незаконним виконанням наказу Господарського суду Київської області від 04.08.2014 по справі № 911/2045/14.

В прохальній частині позовної заяви позивач просить суд: "Стягнути з Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві за рахунок Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко - Тайс" 141, 04 грн 3 % річних та 451, 72 грн інфляційних втрат в рахунок відшкодування підтвердженої шкоди (втрат) у зв'язку із невиконанням рішення Господарського суду Київської області від 10.07.2010 у справі № 911/2045/14".

Нарахування 3 % річних та інфляційних втрат на суму боргу регламентується положеннями ст. 625 Цивільного Кодексу України (далі за текстом - ЦК України), відповідно до якої встановлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 625 Цивільного Кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 Цивільного Кодексу України розміщена в розділі І "Загальні положення про зобов'язання" книги 5 Цивільного Кодексу України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання і дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань.

Як зазначено в п. 4.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013 № 14 сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, позивачем заявлені майнові вимоги щодо стягнення компенсації (плати) за користування ним коштами в загальному розмірі 592,76 грн, відтак за подання вказаного позову позивач повинен був сплати судовий збір у сумі 1378, 00 грн, проте жодних доказів сплати судового збору позивачем не надано.

Неподання доказів сплати судового збору є підставою для повернення заяви про збільшення позовних вимог без розгляду на підставі п. 4 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому судом відхиляються доводи позивача, щодо не справляння в даному випадку судового збору з підстав встановлених п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України "Про судовий збір", на підставі нижченаведеного.

Згідно п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обов'язків, у тому числі щодо відшкодування кредиторові або іншій особі збитків (шкоди), є зобов'язання, які виникають з договорів та інших правочинів або внаслідок завдання шкоди.

Відповідно до положень ст. 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Тобто в силу положень ст. 11, 1173 Цивільного кодексу України завдання шкоди є підставою для виникнення у завдавача такої шкоди зобов'язання по її відшкодуванню (деліктного зобов'язання). Загальною підставою застосування до правовідносин із завдання шкоди є відсутність договірних відносин між боржником (завдавачем шкоди) та кредитором (потерпілим).

Таким чином, правова природа майнової шкоди є відмінною від правової природи компенсації (плати) за користування ним коштами, а позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко - Тайс" не містить вимог про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду, при зверненні до суду з якими судовий збір не справляється, а тому заявник повинен сплатити судовий збір на загальних підставах.

З аналогічних підстав позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві було повернуто ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.06.2016 №910/10997/16, яка в апеляційному порядку не оскаржувалась та є чинною. Однак, допущене порушення усунено позивачем не було.

За таких обставин, позовна заява та додані до неї документи підлягають поверненню заявнику без розгляду.

На підставі викладеного та керуючись п. 4 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

Позовну заяву та додані до неї матеріали повернути без розгляду.

Звернути увагу позивача, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущеного порушення.

Суддя Ю.М. Смирнова