номер провадження справи 6/92/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

16.06.2016 Справа № 908/5564/14

за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м.Київ, вул. Б.Хмельницького, 6)

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Краматорський феросплавний завод» (84301, Донецька область, м. Краматорськ, вул.. Моріса Тереза, 18)

про стягнення 43395584,44 грн.

Заінтересована особа Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (01001, м.Київ, вул.. Городецького, 13)

Суддя І. А. Попова

Представники:

Позивача ОСОБА_2, дов. № 174-89 від 18.0.2014 р.

Відповідача ОСОБА_3, дов. № 7/16-ю від 11.01.2015 р.

ОСОБА_4, дов. № 32/15-ю від 27.05.2015 р.

Заінтересована особа ОСОБА_5, дов. № 20/22/561 від 30.12.2015 р.

Розглядається скарга ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Краматорський феросплавний завод» відповідача у даній справі на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови від 12.05.2016 р. про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні №48892597, винесену при виконанні наказу від 22.04.2015 р. у справі № 908/5564/14.

У відповідності до ст. 2-1 ГПК України, враховуючи перебування у відпустці судді-доповідача ОСОБА_6, згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.05.2016 р. скаргу передано на розгляд судді Поповій І.А.

Скаргу прийнято судом та призначено до розгляду в судовому засіданні 16.06.2016 р.

Скаржник ТОВ Краматорський феросплавний завод» - вказує, що 12.05.2016 р. державним виконавцем відділу примусового викоанння рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про арешт коштів боржника за виконавчим провадженням № 48892597 відповідно наказу № 908/5564/14 від 22.04.2015 р. Вказаною постановою накладено арешт на кошти ТОВ «Краматорський феросплавний завод», які нібито розміщені на рахунках в фінансових установах. На даний час ТОВ «КФЗ» не має відкритих рахунків, а тим більше коштів в зазначених фінансових установах, що підтверджується довідкою Державної фіскальної служби України за № 4750/1008 від 17.05.2016 р. про відкриті банківські рахунки ТОВ «КФЗ». Скаржник зазначає, що товариство не має рахунків, а тим більше коштів в банківських установах, зазначених в постанові про арешт коштів, а тому вказану постанову вважає незаконною, та такою, що винесена з перевищенням повноважень. Крім того, в мотивувальній частині постанови вказано ЄДРПОУ іншого підприємства, що можливо призвело до помилки у відповіді фіскальної служби, тому скаржник вважає відомості, що містяться у відповіді Державної фіскальної служби недостовірними. У вступній частині постанови вказана інша юридична адреса ТОВ «КЗФ», за якою товариство не зареєстровано. Скаржник просить визнати протиправною та скасувати постанову від 12.05.2016 р. про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні №48892597, винесену при виконанні наказу від 22.04.2015 р. у справі № 908/5564/14.

Стягувач ПуАТ «НАК «Нафтогаз України» письмовий відзив на скаргу не надав. В судовому засіданні представник пояснив, що дії державного виконавця вважає правомірними

Орган виконання письмовий відзив на скаргу не надав. У судовому засіданні представник заперечив проти доводів, викладених в скарзі. Вказує, що державним виконавцем неодноразово накладався арешт на кошти боржника в певних фінансових установах. Боржник, зловживаючи своїми правами, відкривав нові рахунки в інших банках. Дії державного виконавця щодо накладення арешту на кошти на рахунках, які будуть відкриті, вважає такими, що відповідають приписам Закону України «Про виконавче провадження» .

Заслухавши представників, вивчивши додані матеріали, суд встановив:

Рішенням господарського суду Запорізької області від 29.01.2015 р. по справі № 908/5564/14 позовні вимоги ПуАТ «НАК «Нафтогаз України» задоволено частково та стягнуто на його користь з ТОВ «Краматорський феросплавний завод» основний борг в сумі 31 031 767 грн. 82 коп., інфляційні витрати в сумі 4 870 147 грн. 72 коп., 3% річних в сумі 554 178 грн. 21 коп., пеню в сумі 2 000 000 грн., штраф в сумі 1 800 000 грн., а також 73080 грн. судового збору. Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 06.04.2015 р. рішення господарського суду Запорізької області у справі № 908/5564/14 в цій частині залишено без змін. На виконання рішення 22.04.2015 р. видано відповідні накази.

Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 30.09.2015 р. відкрито виконавче провадження з виконання наказу господарського суду Запорізької області від 22.04.2015 р. по справі № 908/5564/14.

Постановою від 12.05.2016 р. державним виконавцем накладено арешт на кошти, що містяться на усіх рахунка в банківських установах згідно переліку у межах суми 35746532,68 грн.

Підставами звернення зі скаргою боржник вказує неправомірні дії органу виконання щодо накладення арешту на кошти в фінансових установах, в яких відсутні розрахункові рахунки боржника.

У відповідності до ч.5 ст. 124 та п.9 ч.3 ст.129 Конституції України, одним із основних принципів судочинства є обовязковість рішень суду, тому судові акти є обов'язковими до виконання на всій території України.

Виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Частиною 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", яка кореспондується з приписами ст.. 115 ГПК України, передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Конституційним Судом України у п. 3 мотивувальної частини рішення від 25.04.2012 р. у справі № 11-рп/2012 зазначено, що за практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід'ємна частина судового розгляду (Рішення у справі "Шмалько проти України" від 20 липня 2004 року). Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Отже, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов'язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

За положеннями статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 20.06.2004р. у справі Півень проти України судом вказано, що право на судовий розгляд, гарантований ст. 6 Конвенції, захищає також виконання остаточних та обов'язкових судових рішень, які в країні, що поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи при цьому шкоди одній зі сторін.

У відповідності до ст. 121-2 ГПК України господарський суд розглядає скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів. Органи державної виконавчої служби здійснюють виконавче провадження в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Одним із заходів примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти боржника.

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 4 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах. Готівкові кошти, виявлені у боржника, вилучаються. На кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках, вкладах та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня з моменту їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту.

Згідно з ч. 1 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом:

- винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах;

- винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї;

- винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження;

- проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виноситься державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення (якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження) та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна.

Згідно з ч. 3 ст. 65 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець звертає стягнення на кошти боржника - юридичної особи, що перебувають у банках або інших фінансових установах, у порядку, встановленому цим Законом. Інформацію про наявні у боржника рахунки і вклади державний виконавець отримує в органах доходів і зборів, інших органах державної влади, підприємствах, установах та організаціях, які зобов'язані надати йому інформацію у триденний строк, а також за повідомленнями стягувача.

Згідно із п.4.1.9. Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Мінюсту від 02.04.12 №512/5, зареєстрованої в Міністерстві Юстиції України 02.04.14 за №489/20802, на кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах та на зберіганні в банках чи інших фінансових установах, накладається арешт, про що виноситься постанова державного виконавця. У постанові зазначається сума коштів, яка підлягає арешту, з урахуванням вимог за виконавчими документами, виконавчого збору, витрат на організацію та проведення виконавчих дій та вказується номер рахунку, на якому знаходяться кошти, що підлягають арешту, або зазначається, що арешт поширюється на кошти на всіх рахунках боржника, у тому числі тих, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту.

Отже, накладення арешту на банківські рахунки боржника є складовим елементом процесу виконавчого провадження, який застосовується органами державної виконавчої служби для збереження та звернення стягнення на грошові кошти боржника за рішенням суду.

Відповідно ч. 7 ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження" особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Так, боржником рішення суду у строки надані для самостійного виконання не виконано.

З урахуванням вищевказаних норм Закону, державним виконавцем було вжито відповідних заходів до примусового виконання рішення. Тобто, державним виконавцем вчинено дії щодо примусового виконання наказу суду, передбачені Законом України "Про виконавче провадження".

Доказів того, що правова природа коштів, щодо яких державний виконавець вчинив виконавчі дії, а саме наклав арешт для подальшого їх стягнення, це кошти, на які Законом накладено заборону щодо їх стягнення суду не надано.

Доводи скаржника, що державним виконавцем допущено порушення, яке полягає в накладенні арешту на кошти боржника на рахунках в фінансових установах, які боржником не відкривалися суд вважає хибними, оскільки відповідно до приписів ст.. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт поширюється також на кошти на рахунках, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту. Таким чином, законодавцем ухвалена норма, яка унеможливлює зловживання боржником шляхом відкриття нових розрахункових рахунків з метою ухилення від виконання рішення суду.

При цьому, зазначення у постанові від 12.05.2016 р. переліку банківських установ, в яких можливо будуть відкриті рахунки боржником, за умов приписів ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» не є порушенням законодавства, тим більше, будь-яких прав або охоронюваних законом інтересів заявника скарги.

За таких обставин, дії державного виконавця з накладення арешту на кошти боржника є правомірними.

Щодо твердження скаржника про наявність помилок у зазначенні державним виконавцем в постанові від 12.05.2016 р. про арешт коштів неточностей у реквізитах сторін суд зазначає, що виправлення помилок регулюється ст.. 83 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено, що начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або державний виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні державним виконавцем, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.

Таким чином, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні вимог скарги ТОВ «Краматорський феросплавний завод» про визнання протиправною та скасування постанови від 12.05.2016 р. про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні №48892597, винесеної державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної служби Міністерства юстиції України при виконанні наказу від 22.04.2015 р. у справі № 908/5564/14.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 86, 121-2 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати неправомірними доводи скарги на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо визнання протиправною та скасування постанови від 12.05.2016 р. про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні №48892597, винесеної при виконанні наказу від 22.04.2015 р. у справі № 908/5564/14. Скаргу відхилити.

Суддя І.А. Попова