КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" червня 2016 р. Справа№ 910/29598/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Зубець Л.П.

Алданової С.О.

при секретарі: Драчук Р.А.

за участю представників:

від позивача Коцюба О.В. - дов. № 19/3-02/149 від 19.11.2015 року

від відповідача 1 Мединський М.М. - дов. б/н від 05.05.2016 року

від відповідача 2 Дудяк Р.А. - дов. б/н від 19.11.2015 року

Дашо А.Ю. - дов. б/н від 08.02.2016 року

від третьої особи 1 Фурман І.В. - дов. № 27-43969/15 від 09.11.2015 року

від третьої особи 2 не з'явились

від третьої особи 3 не з'явились

розглядаючи у відкритому судовому засіданні

апеляційні скарги 1) Публічного акціонерного товариства

«Державний ощадний банк України»

2) Товариства з обмеженою відповідальністю

«Танк Транс»

на рішення господарського суду міста Києва

від 22.12.2015 року (суддя Якименко М.М.)

у справі № 910/29598/15

за позовом Публічного акціонерного товариства

«Державний ощадний банк України»

(далі- ПАТ «Ощадбанк»)

до 1) Публічного акціонерного товариства

«Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк»)

2) Товариства з обмеженою відповідальністю

«Танк Транс» (далі - ТОВ «Танк Транс»)

за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів:

1) Державна організація (установа, заклад)

«Фонд гарантування вкладів фізичних осіб»

2) Товариства з обмеженою відповідальністю

«Яблуневий дар» (далі - ТОВ «Яблуневий дар»)

3) ОСОБА_7

про визнання недійсним одностороннього правочину

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 22.12.2015 року у справі № 910/29598/15 в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погодившись із згаданим рішенням, ПАТ «Ощадбанк» та ТОВ «Танк Транс» оскаржили його в апеляційному порядку.

ПАТ «Ощадбанк» в апеляційній скарзі (з урахуванням доповнення від 17.02.2016 року вих. № 55/2-08/211) просило згадане рішення скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування своїх вимог зазначило, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, висновки, викладені в рішенні місцевого суду, не відповідають дійсним обставинам справи тощо. На думку позивача, суд першої інстанції при прийнятті рішення дійшов помилкового висновку, що відбулось припинення зобов'язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк яких настав на підставі ст. 601 ЦК України. Таке зарахування однорідних вимог навпаки суперечить приписам ст. 601 ЦК України та ст. 203 ГК України, що було проігноровано місцевим судом. За твердженнями позивача, заява про зарахування зустрічних однорідних вимог не відповідає обов'язковим передбаченим законодавством вимогам, а тому не створює жодних юридичних наслідків для сторін. Крім цього, постановою окружного адміністративного суду міста Києва від 26.01.2016 року у справі № 826/24298/15 визнано протиправним та скасовано рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації АТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. про нікчемність правочинів та визнано протиправним та скасовано повідомлення № 9310 від 29.09.2015 року про нікчемність правочинів тощо.

ТОВ «Танк Транс» в апеляційній скарзі просило змінити мотивувальну частину вищезгаданого рішення з причин порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також неповного з'ясування усіх обставин справи. На думку відповідача-2, висновки суду першої інстанції з приводу того, що за договором банківського вкладу та банківського рахунку не виникає грошових вимог безпосередньо до Банку, адже Банк не є власником грошових коштів на рахунку клієнта, коштами володіє та розпоряджається клієнт, що виключає зустрічні зобов'язання між відповідачем-1 та відповідачем-2, є незаконними й такими, що суперечать приписам ЦК України. Так, за існуючою судовою практикою Вищого господарського суду України та Верховного Суду України, за договорами банківського рахунку та банківського вкладу виникають грошові вимоги до банку, останній в даному випадку є боржником юридичної особи, яка внесла кошти на свій поточний рахунок та/або на депозитний рахунок в установі банку та є кредитором банку, в свою чергу являється боржником банку за кредитним договором, де банк є кредитором тощо. Судом першої інстанції в порушення положень ст. 35 ГПК України, не взято до уваги рішення Львівського апеляційного господарського суду від 23.11.2015 року (про залишення без змін рішення господарського суду Львівської області у справі № 914/2074/15), яким встановлено факт припинення зобов'язань ТОВ «Танк Транс» перед ПАТ «Дельта Банк» по договору кредитної лінії № ВКЛ-2005880/11 від 29.05.2014 року тощо.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 20.01.2016 року справу № 910/29598/15 передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Ільєнок Т.В.; судді: Рудченко С.Г. та Яковлєва М.Л.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.01.2016 року апеляційні скарги позивача та відповідача-2 на рішення господарського суду міста Києва від 22.12.2015 року у справі № 910/29598/15 прийнято до провадження у визначеному складі колегії суддів, розгляд справи призначено на 18.02.2016 року.

На підставі розпорядження керівника апарату від 18.02.2016 року № 09-52/130/16, у зв'язку з перебуванням головуючого судді (судді - доповідача) Ільєнок Т.В. на лікарняному, проведено повторний автоматизований розподіл справи № 910/29598/15, за наслідками якого справу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Лобань О.І., судді: Федорчук Р.В., Майданевич А.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.02.2016 року апеляційні скарги позивача та відповідача-2 на рішення господарського суду міста Києва від 22.12.2015 року у справі № 910/29598/15 прийнято до провадження у визначеному складі колегії суддів, розгляд справи призначено на 09.03.2016 року.

18.02.2016 року через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду надійшли: доповнення до апеляційної скарги позивача, надійшов відзиви відповіда-1 на апеляційну скаргу ТОВ «Танк Транс» та апеляційну скаргу ПАТ «Ощадбанк».

09.03.2016 року через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду надійшов відзив відповідача-2 на апеляційну скаргу ПАТ «Ощадбанк» та пояснення в обґрунтування незаконності мотивувальної частини рішення суду першої інстанції.

На підставі розпорядження керівника апарату від 09.03.2016 року № 09-52/256/16, у зв'язку з перебуванням головуючого судді (судді - доповідача) Лобаня О.І. на лікарняному, проведено повторний автоматизований розподіл справи № 910/29598/15, за наслідками якого справу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Баранець О.М., судді: Сітайло Л.Г., Пашкіна С.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.03.2016 року апеляційні скарги позивача та відповідача-2 на рішення господарського суду міста Києва від 22.12.2015 року у справі № 910/29598/15 прийнято до провадження у визначеному складі колегії суддів, розгляд справи призначено на 05.04.2016 року.

04.04.2016 року через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду надійшло клопотання відповідача-1 про долучення додаткових доказів.

Ухвалами Київського апеляційного господарського суду від 05.04.2016 року заяву ПАТ «Дельта Банк» про відвід складу колегії суддів Київського апеляційного господарського суду Баранець О.М., Сітайло Л.Г., Пашкіна С.А. залишено без задоволення, одночасно задоволено заяву колегії суддів Київського апеляційного господарського суду головуючого судді Баранець О.М., суддів Сітайло Л.Г., Пашкіна С.А. про самовідвід.

На підставі розпорядження виконуючого обов'язки керівника апарату від 08.04.2016 року № 09-52/776/16 та ухвали Київського апеляційного господарського суду від 05.04.2016 року про задоволення заяви колегії суддів Київського апеляційного господарського суду головуючого судді Баранець О.М., суддів Сітайло Л.Г., Пашкіна С.А. про самовідвід, проведено повторний автоматизований розподіл справи № 910/29598/15, за наслідками якого справу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Дикунська С.Я., судді: Коршун Н.М., Алданова С.О.

Відповідно до розпорядження головного спеціаліста від 11.04.2016 року № 09-52/799/16 в зв'язку з перебуванням судді Коршун Н.М. на лікарняному, проведено автоматичну зміну складу колегії суддів у справі № 910/29598/15, за наслідками якого справу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Дикунська С.Я., судді: Алданова С.О., Зубець Л.П.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.04.2016 року апеляційні скарги позивача та відповідача-2 на рішення господарського суду міста Києва від 22.12.2015 року у справі № 910/29598/15 прийнято до провадження у визначеному складі колегії суддів, розгляд справи призначено на 17.05.2016 року.

13.05.2016 року через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду надійшли додаткові пояснення відповідча-1 до відзиву.

17.05.2016 року представником ПАТ «Дельта Банк» через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду подано заяву про відвід головуючого судді Дикунської С.Я. та судді Алданової С.О., яка мотивована тим, що колегією суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Алданова С.О.; судді Дикунська С.Я. та Коршун Н.М. розглядались подібні справи № 910/25488/15 та № 910/25485/15. За наслідками розгляду цих справ апеляційний господарський суд всупереч дійсним обставинам справи в обох справах прийняв рішення на користь ТОВ «Яблуневий дар» та ТОВ «Танк Транс». Крім цього, суддями Алдановою С.О. та Дикунською С.Я. розглядалась справа № 910/20329/15, під час розгляду якої судом неодноразово було порушено норми матеріального та процесуального права. Наведені обставини, на думку відповідача-1, викликають сумнів в неупередженості суддів Дикунської С.Я. та Алданової С.О. при розгляді даної справи тощо.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.05.2016 року, через неявку в судове засідання представників третіх осіб 2, 3 розгляд справи № 910/29598/15 відкладено на 31.05.2016 року.

Ухвалами Київського апеляційного господарського суду від 31.05.2016 року в задоволенні заяви ПАТ «Дельта Банк» про відвід суддів Київського апеляційного господарського суду Дикунської С.Я. та Алданової С.О. відмовлено; клопотання ТОВ «Танк Транс» про відкладення розгляду справи задоволено, розгляд справи за апеляційними скаргами ПАТ «Ощадбанк» та ТОВ «Танк Транс» на рішення господарського суду міста Києва від 22.12.2015 р. відкладено на 12 год. 40 хв. 23.06.2016 року.

23.06.2016 року через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду представником відповідача-2 подано додаткові пояснення.

В судове засідання з'явились представники позивача, відповідача-1, відповідача-2 та третьої особи-1; представники третіх осіб 2, 3 в судове засідання не з'явились, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини своєї неявки апеляційний суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не надіслали. Присутні в судовому засіданні представники позивача, відповідача-1, відповідача-2 та третьої особи-1 не заперечували проти розгляду справи у відсутності третіх осіб-2, 3.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно абзацу 3 п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2 цієї ж постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р.).

Оскільки неявка представників третіх осіб - 2, 3 не перешкоджає вирішенню спору по суті, апеляційний господарський суд вважав за необхідне апеляційну скаргу розглянути за відсутності цих представників за наявними у справі матеріалами.

Представник позивача в судовому засіданні свою апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити за наведених в скарзі підстав, рішення суду скасувати та прийняти нове, яким первісний позов задовольнити в повному обсязі, щодо апеляційних вимог відповідача-2 заперечив, просив залишити їх без задоволення.

Представник відповідача-1 в судовому засіданні доводи обох апеляційних скарг заперечив, просив не брати їх до уваги, а відтак рішення місцевого суду як законне та обґрунтоване залишити без змін.

Представники відповідача-2 в судовому засіданні свою апеляційну скаргу підтримали, просили її задовольнити за наведених в скарзі підстав й змінити рішення господарського суду міста Києва, зокрема мотивувальну частину рішення викласти в іншій редакції, одночасно заперечили проти апеляційної скарги позивача й просили залишити її без задоволення.

Представник третьої особи-1 в судовому засіданні доводи обох апеляційних скарг заперечив, просив не брати їх до уваги, а відтак рішення місцевого суду як законне та обґрунтоване залишити без змін.

На підставі ст. 101 ГПК України в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність й обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши пояснення представників, які з'явились в судове засідання, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, проте апеляційну скаргу відповідача-2 як законну та обґрунтовану слід задовольнити.

Так, ПАТ «Ощадбанк» звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Танк Транс» про визнання недійсним одностороннього правочину. Позовні вимоги мотивовано тим, що ТОВ «Яблуневий дар» та ТОВ «Танк Транс» вчиняють незаконні дії, направлені на безпідставне зменшення забезпечення за Договором застави майнових прав від 25.02.2015 року (реєстровий № 293), що беззаперечно порушує права позивача та матиме наслідком неможливість задоволення позивачем своїх вимог до ПАТ «Дельта Банк» за рахунок предметів Договорів забезпечення переважно перед іншими кредиторами. В зв'язку з цим, позивач просив суд задовольнити позов та визнати недійсним здійснене на підставі односторонніх правочинів зарахування зустрічних однорідних вимог, а саме : згідно заяви ТОВ «Танк Транс» про зарахуванням зустрічних однорідних вимог від 27.02.2015 № б/н щодо вимог АТ «Дельта Банк» до ТОВ «Танк Транс» зі сплати заборгованості за договором кредитної лінії № ВКЛ-2005880/11 від 29.05.2014 в розмірі 5 574 332,94 грн. та вимог ТОВ «Танк Транс» до АТ «Дельта Банк» зі сплати заборгованості за Договором банківського рахунку № 514 від 06.05.2014 на суму 5 574 332, 94 грн. тощо.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, відтак відмовив в задоволенні позову повністю.

Так, відмовляючи в задоволенні позову, місцевий суд встановив, що Договори забезпечення є нікчемними, адже їх недійсність встановлена п.п. 1, 5, 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». В зв'язку з цим дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню як безпідставні та необґрунтовані й такі, що суперечать вимогам закону, адже ґрунтуються на правочинах, які є нікчемними в силу вимог ст. 215 ЦК України, позивач не набув жодних прав (відсутнє право власності) вимоги за Договором кредитної лінії №ВКЛ-2005880/11 від 29.05.2014 року, укладеним між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Танк Транс» тощо.

Апеляційний господарський суд погоджується з висновками суду першої інстанції в частині безпідставності та необгрунтованості позовних вимог та відмові в позові в зв»язку з цим.

Так, 15.12.2010 року між ПАТ «Дельта Банк» (далі-Банк) та ПАТ «Державний ощадний банк України» (далі-Кореспондент, «Ощадбанк») укладено договір №151210-Л1 про відкриття та ведення кореспондентського рахунку (далі-Договір №151210-Л1) (зі змінами та доповненнями), за умовами якого з метою здійснення розрахунків відповідно до чинного законодавства України, сторони встановлюють кореспондентські відносини. Для проведення розрахунків Банк відкриває Кореспонденту мультивалютний кореспондентський рахунок типу «Лоро», далі за текстом іменований «Кореспондентський рахунок» НОМЕР_1 у валютах згідно заяви Кореспондента та виконує за дорученням і за кошти Кореспондента розрахунки на підставі цього Договору, і здійснює його обслуговування.

Крім цього, між відповідачем-1 (Банком) та позивачем (Кореспондентом) укладено Договір №151210-Л2 про відкриття та ведення кореспондентського рахунку від 15.12.2010 року (далі-Договір №151210-Л2) (зі змінами та доповненнями), за умовами якого з метою здійснення розрахунків відповідно до чинного законодавства України, сторони встановлюють кореспондентські відносини. Для проведення розрахунків Банк відкриває Кореспонденту кореспондентський рахунок типу «Лоро», далі за текстом іменований «Кореспондентський рахунок» в українських гривнях (980) та виконує за дорученням і за кошти Кореспондента розрахунки на підставі цього Договору, і здійснює його обслуговування.

Договір №151210-Л1 та Договір №151210-Л2 (далі-Договори кореспондентських рахунків).

В забезпечення виконання Договорів кореспондентських рахунків між «Ощадбанком» та Банком були укладені наступні договори:

1) Договір застави майнових прав від 25.02.2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленком С.А. за реєстровим №293 (далі-Договір застави-1), за умовами якого заставодавець передає в заставу, а заставодержатель приймає в заставу на визначених цим Договором умовах предмет застави, а саме: майнові права - права вимоги від боржників здійснення платежів на користь заставодавця за Контрактами в розмірах та в строки, передбаченими Контрактами з такими боржниками, та усі належні заставодавцю майнові права за договорами, що забезпечують виконання зобов'язання за Контрактами (Договорами забезпечення), вичерпний перелік яких наведено в Додатку №1 до цього Договору. Пунктом 1.2. Договору застави-1 передбачено, що вартість предмета застави станом на момент укладення цього Договору становить 459 484 167,00 грн.

2) Договір застави майнових прав від 25.02.2015 року, посвідчений нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленком С.А. за реєстровим №294 (далі - Договір застави-2), за умовами якого заставодавець передає в заставу, а заставодержатель приймає в заставу на визначених цим Договором умовах предмет застави, а саме: майнові права - права вимоги від боржників здійснення платежів на користь заставодавця за Контрактами в розмірах та в строки, передбаченими Контрактами з такими боржниками, та усі належні заставодавцю майнові права за договорами, що забезпечують виконання зобов'язання за Контрактами (Договорами забезпечення), вичерпний перелік яких наведено в Додатку №1 до цього Договору. Пунктом 1.2. Договору застави-2 передбачено, що вартість предмета застави станом на момент укладення цього Договору становить 1 298 834 955,00 грн.

3) Договір застави цінних паперів №1/ЦП від 26.02.2015 року (далі - Договір застави ЦП), за умовами якого заставодавець передає в заставу, а заставодержатель приймає в заставу предмет застави, а саме: цінні папери - облігації підприємств відсоткові незабезпечені (звичайні), емітовані ТОВ «ЕСУ», бездокументарна форма існування, серія «С», ISIN UA, загальна кількість - 160 872 штуки, номінальна вартість одного цінного паперу - 1 000,00 грн., загальна вартість предмета застави - 160 872 000,00 грн.

4) Договір щодо звернення стягнення №1/ЦП/ЗС від 26.02.2015 року (далі - Договір звернення стягнення на ЦП).

5) Іпотечний договір від 29.12.2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвіновим A.B. за реєстровим №187: (далі - Договір іпотеки), за умовами якого заставодавець передає в іпотеку, іпотекодержатель приймає в іпотеку предмет іпотеки, який належить іпотекодавцю на праві власності, а саме - 11 земельних ділянок.

В подальшому, 29.05.2014 року між Банком (як кредитором) та ТОВ «Танк Транс» (позичальником) укладено Договір кредитної лінії №ВКЛ-2005880/11 (далі - Кредитний договір), за умовами якого Банк здійснює надання кредиту у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання. Надання кредиту здійснюється окремими частинами (траншами) в межах відновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості 206 000 000,00 гривень зі сплатою 15 % (п'ятнадцяти процентів) річних за користування кредитом з кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 29» листопада 2014 року. В подальшому до цього договору вносилися певні зміни, в тому числі й щодо строків користування кредитом, зокрема : Додатковим договором №3 від 31.12.2014 року встановлено кінцевий термін погашення заборгованості за кредитом не пізніше 01.07.2015 року.

27 лютого 2015 року відповідач-2 звернувся до відповідача-1 із заявою про припинення зобов'язань в зв'язку із зарахуванням зустрічних однорідних вимог, зокрема:

- зобов'язань по сплаті ТОВ «Танк Транс» на користь ПАТ «Дельта Банк» суми заборгованості за Кредитним договором в розмірі 5 574 332,94 грн.;

- зобов'язань по сплаті ПАТ «Дельта Банк» на користь ТОВ «Танк Транс» заборгованості за Договором банківського вкладу №003-09508-06514 від 06.05.2014 року (далі - Договір банківського вкладу №003-09508-06514), укладеного між відповідачем-1 та ОСОБА_7 на суму 441 523,22 доларів США.

Як видно з відзиву на позовну заяву відповідача-1, він не визнав зарахування зустрічних вимог та припинення зобов'язань ТОВ «Танк Транс» за Кредитним договором, що підтверджується (в тому числі) й розрахунком заборгованості за Кредитним договором, а також випискою по рахункам ОСОБА_7 за договором банківського вкладу, починаючи з 06.05.2014 року по 18.12.2015 року.

Зобов'язанням на підставі 509 ЦК України є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Загальні умови виконання зобов'язань встановлено приписами ст. 526 ЦК України й визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться. Зобов'язання припиняється згідно ч. 1 ст. 598 ЦК України частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом ( ч. 2 ст. 598 ЦК України). Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином ( ст. 599 ЦК України).

Юридичним наслідком належного виконання зобов'язання відповідно до ст.ст. 598, 599 ЦК України є припинення зобов'язання.

Таким чином з моменту виконання боржником зобов'язань й прийняття їх кредитором, припиняється існування прав і обов'язків сторін, які складають зміст конкретного зобов'язального правовідношення.

Положеннями ст. 601 ЦК України та ч. 3 ст. 203 ГК Україна визначено, що зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Вимоги, які можуть бути зараховані, повинні відповідати одночасно таким умовам:

1) бути зустрічними (кредитор за одним зобов'язанням є боржником за другим зобов'язанням, а боржник за першим зобов'язанням є кредитором за другим зобов'язанням);

2) бути однорідними;

3) строк виконання щодо таких вимог повинен настати, або не встановлений чи визначений моментом пред'явлення вимоги;

4) бути ясними (зрозумілими), тобто між сторонами немає спору щодо розміру, характеру, змісту та умов зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі та умовах та в порядку, встановлених договором.

Положеннями ч. 3 ст. 1058 ЦК України передбачено, що до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка, якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору: банківська діяльність - залучення у вклади грошових коштів фізичних і юридичних осіб та розміщення зазначених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, відкриття і ведення банківських рахунків фізичних та юридичних осіб.

За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк згідно ч. 2 ст. 1060 ЦК України зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами (ч. 2 ст. 1066 ЦК України).

За приписами ч.ч. 1, 3 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка) грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Як визначено в абзаці 9 пункту 1.8. «Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах», яка затверджена постановою Правління НБУ № 492 від 12.11.2013 року (зі змінами та доповненнями) (далі - Інструкція), вкладний (депозитний) рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей, що передаються клієнтом в управління на встановлений строк або без зазначення такого строку під визначений процент (дохід) і підлягають поверненню клієнту відповідно до законодавства України та умов договору.

Згідно п. 2.1. Інструкції, рахунок клієнту відкривається лише після його ідентифікації Банком. Ідентифікація клієнта, в свою чергу, здійснюється в порядку, встановленому законодавством України з питань запобігання легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015 року №150 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 02.03.2015 року прийнято рішення №51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк», згідно якого з 03.03.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Кадирова В.В.

Рішенням виконавчої дирекції ФГВФО №147 від 03.08.2015 року, строк здійснення тимчасової адміністрації в ПAT «Дельта Банк» продовжено по 02 жовтня 2015 року включно (Додаток 9).

Положеннями ч. 1 ст. 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що ним встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та Функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Згідно ч. 1 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Відповідно до п.п. 3, 4 ч.2 ст. Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право:

- продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій;

- повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

За приписами ч. 2 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Положеннями ч. 2 ст. 215 ЦК України встановлено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Як встановлено матеріалами справи, на виконання імперативних вимог спеціального Закону, згідно Наказу уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк» від 11.03.2015 року №67 було створено комісію з перевірки правочинів (інших договорів) за кредитними операціями.

В ході здійснення перевірки Договору застави-1, Договору застави-2, Договору іпотеки, Договору застави ЦП та Договору звернення стягнення на ЦП (далі - Договори забезпечення), оформленої протоколом від 24.09.2015 року №56, було виявлено ряд порушень законодавства України та встановлених Національним банком України обмежень.

З метою належного виконання вимог закону, Уповноважена особа Фонду діючи в рамках наданих їй повноважень, провівши ґрунтовний аналіз правочинів Банку виявила, що Договори забезпечення є нікчемними з наступних підстав:

- банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог (п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»);

- банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність» (п. 5 ч. З ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»);

- банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку (п. 7 ч. З ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Як встановлено матеріалами справи, Банк надіслав «Ощадбанку» повідомлення вих. № 9310 від 29.09.2015 року про нікчемність зазначених вище правочинів, що підтверджується копією чека про поштове відправлення.

Постановою Правління Національного банку України (далі - НБУ) від 30.10.2014 року № 692/БТ «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії проблемних» (далі - Постанова № 692/БТ), Банк було віднесено до категорії проблемних та запроваджено певні обмеження в його діяльності, зокрема, встановлено заборону на передачу в забезпечення третім особам майна та активи Банку без погодження з куратором Банку.

Зазначені в Постанові №692/БТ обмеження мали на меті збереження активів проблемного банку, не допущення погіршення його фінансового стану та забезпечення інтересів всіх вкладників та кредиторів Банку.

За висновками суду першої інстанції, Договори забезпечення, які було укладено в грудні 2014 року та в лютому 2015 року, тобто під час дії запроваджених Постановою №692/БТ обмежень, потребували обов'язкового погодження куратора Банку.

Погодження куратора НБУ має бути виражено прямо та стосуватись конкретних умов правочинів, щодо укладення яких існують обмеження НБУ.

Як встановлено матеріалами справи, у Банку відсутні чітко викладені куратором НБУ (із зазначенням дати, посади ПІБ/розшифровки підпису) рішення/висновки/погодження щодо укладення Договорів забезпечення, які б містили схвалення/прямий дозвіл/погодження умов спірних правочинів, що свідчить про те, що на укладення Договорів забезпечення не було отримано офіційного, належним чином оформленого погодження куратора Банку відповідно до Постанови №692/БТ.

Згідно ст. 12 Закону України «Про заставу», в договорі застави повинні бути визначені: суть, розмір та строк виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, опис предмета застави, а також інші умови, відносно яких за заявою однієї із сторін повинна бути досягнута угода.

Договір іпотеки має містити зміст та розмір основного зобов'язання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов'язання (ст. 18 Закону України «Про іпотеку»).

Договори забезпечення не визначають конкретності строку виконання зобов'язань Банку, а містять лише відсилочні норми на строки, встановлені Договорами кореспондентських рахунків, які в свою чергу, також не визначають конкретних строків виконання зобов'язань Банку. Крім цього, Договір застави-1, Договір застави-2, Договір застави ЦП та Договір звернення стягнення на ЦП взагалі не визначають розміру основного зобов'язання, забезпеченого заставою, а Договір іпотеки містить положення щодо розміру лише в описовому вигляді, із зазначенням верхньої межі сум, що позбавляє можливості зробити висновок щодо реальної суми забезпеченого іпотекою зобов'язання. Договори кореспондентського рахунку, на які є посилання в Договорах забезпечення, взагалі не містять положень щодо розміру зобов'язань Банку.

Відповідно до ст. 66 Закону України «Про банки та банківську діяльність» одним із повноважень Національного банку України є встановлення вимог та обмежень щодо діяльності банків.

За приписами ст. 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність» Національний банк України з метою захисту прав вкладників та інших кредиторів має право встановлювати додаткові вимоги, включаючи вимоги щодо підвищення рівня регулятивного капіталу банку чи інших економічних нормативів, щодо певного виду діяльності та надання фінансових послуг, які має право здійснювати банк.

Як вбачається зі Звіту про фактичні результати аудиторської перевірки окремих операцій Банку, складеного аудиторською фірмою TOB «Інтер-аудит» 31.08.2015 року, Банком перевищено компетенцію при передачі активів третім особам, а також відсутнє належне погодження куратора Банку на укладення Договорів забезпечення тощо.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Недійсний правочин (ч. 1 ст. 216 ЦК України) не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

За приписами абз. 2 ч. 5 цієї статті суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов'язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється ( ст. 236 ЦК України).

За результатами правового аналізу згаданих норм закону можна зробити висновок, що у відповідних випадках договори (правочини) є нікчемними в силу закону.

У відповідності до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказами у справі згідно ст. 32 ГПК України є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

З огляду на наведене, сукупність встановлених місцевим судом обставин справи та наданих сторонами доказів на їх підтвердження,приписів відповідного законодавства, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що місцевим судом вірно встановлено, що позовні вимоги «Ощадбанку» як безпідставні, необґрунтовані й такі, що суперечать вимогам закону, не підлягають задоволенню.

За таких обставин, доводи позивача як апелянта не заслуговують на увагу, адже не підтверджуються жодними доказами по справі, не спростовують викладених у рішенні висновків суду. Посилання представника «Ощадбанку» на судове рішення у адміністративній справі, зокрема, постанову окружного адміністративного суду міста Києва від 26.01.2016 року у справі № 826/24298/15, яким визнано протиправним та скасовано рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації АТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. у формі повідомлення № 9310 від 29.09.2015 року про нікчемність правочинів, жодним чином не впливає на суть рішення, адже згадане судове рішення постановлено після проголошення рішення у даній справі, на цей момент жодних правових оцінок рішенню Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та повідомленню № 9310 від 29.09.2015 року судами не надавалось тощо.

Разом з тим, апеляційний господарський суд не погоджується із висновками місцевого суду в тій частині, що зарахування зустрічних однорідних вимог за заявою відповідача-2 не відбулось, оскільки, на думку місцевого суду, у відповідача-1 були відсутні зобов'язання перед відповідачем-2 за укладеним з гр-ном ОСОБА_7 договором банківського вкладу та вимоги за згаданою заявою не були однорідними тощо.

Системний аналіз вищенаведених положень закону та судової практики свідчить про хибність таких висновків суду. Так, постановами Вищого господарського суду України від 26.03.2015 року (справа № 910/15858/14), від 23.04.2015 року (справа №910/18154/14), від 23.04.2015 року (справа №910/21437) визначено правову позицію про те, що фізична або юридична особа, яка внесла кошти на депозит ( на свій поточний та/або на депозитний рахунок) в установі банку, є кредитором банку з майновими вимогами щодо одержання відсотків або іншого доходу (повернення своїх грошових коштів з поточного рахунку та/або повернення суми вкладу).

За висновками Верховного Суду України (постанови у справах №№910/9232/14, 910/5560/14, 910/9231/14 тощо) на підставі положень ЦК України, Законів України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» і «Про банки і банківську діяльність» судами обґрунтовано зроблено висновок про те, що між сторонами склались зобов'язальні правовідносини на підставі договору банківського рахунка, які носять майново-грошовий характер, а відтак у даному випадку позивач виступає кредитором за майновою вимогою з розпорядження належними йому коштами, на якого поширюється обмеження, встановлені п.1 ч.5 ст.36 Закону України « Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». За приписами цієї норми закону, під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, зокрема, щодо майнових зобов'язань, які здійснюються виключно у межах процедури ліквідації банку.

Таким чином, місцевий суд допустився помилки, коли встановив, що за договорами банківського вкладу та/або банківського рахунка не виникають грошові вимоги до банку, так як він не є власником грошових коштів, що виключає зустрічність зобов'язань між відповідачами по справі.

Крім цього, апеляційний суд вважає безпідставними висновки суду про ненадання відповідачем-2 доказів переходу прав вимоги до Банку за договором банківського вкладу, укладеного з ОСОБА_7 й відсутність в зв'язку з цим зобов'язань відповідача-1 перед відповідачем-2.

Пояснення апелянта (відповідача-2) про надіслання Банку повідомлення щодо заміни кредитора у зобов'язанні від 20.02.2015 року, суд вважав таким, що не є правочином, адже повідомлення не спрямоване на набуття певних прав й обов'язків та не породжує правових наслідків, а носить лише інформативний характер. Надану до згаданого повідомлення про заміну кредитора заяву про відкликання частини вкладу в розмірі 441 523,33 доларів США, суд вважав такою, що суперечить умовам договору банківського вкладу тощо.

З огляду на наведені обставини та те, що зобов'язання, припинення яких в даній справі ініційовано шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, виражено в різних валютах й відсутня домовленість сторін щодо конвертації валют, місцевий суд вважав обставинами, які виключають однорідність вимог, роблять неможливим й здійснення такого зарахування.

Проте погодитись з такими висновками суду першої інстанції не можна.

Так, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитору переходять права первісного кредитора в зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором та законом.

Заміна кредитора не допускається у зобов'язаннях, нерозривно пов'язаних з особою кредитора, зокрема у зобов'язаннях про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю (ст. 515 ЦК України).

Як встановлено матеріалами справи, укладення договору про відступлення права вимоги за договором № 003-09508-06514 свідчить про передання ОСОБА_7 своїх прав ТОВ «Танк Транс» вимагати виплати частини грошових коштів, які наявні на рахунку та прийняття цих прав ТОВ «Танк Транс», а не заміну володільця рахунку. Про відступлення права вимоги ТОВ «Танк Транс» та ОСОБА_7 повідомили Банк спільним повідомленням, будь-яких заперечень зі сторони останнього матеріали справи не містять. Таким чином, апеляційний суд вважає, що подальше відкликання ТОВ «Танк Транс» частини вкладу здійснене ним у відповідності до вимог чинного законодавства. В цьомк сенсі помилковим видається посилання місцевого суду на те, що відкликання вкладу можливе лише ОСОБА_7. а не відповідачем-2.

Згідно із положеннями ст. 601 ЦК України, вимоги, що зараховуються мають бути однорідними за своєю юридичною природою та матеріальним змістом.

Як встановлено апеляційним судом, зобов'язання ТОВ «Танк Транс» за кредитним договором № ВКЛ-2005880/11 від 29.05.2014 року та зобов'язання ПАТ «Дельта Банк» за договором № 003-09508-06514 є грошовими, тобто однорідними.

При цьому, характер зобов'язань, їх мета, зміст та види при зарахуванні не мають значення. Правило про однорідність вимог розповсюджується на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги. Отже, допускається зарахування однорідних вимог, які випливають із різних підстав (різних договорів тощо).

За змістом ст. ст. 524, 533-535, 625 ЦК України, грошовим зобов'язанням є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка відповідно має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Вираження грошового зобов'язання у різних валютах та відповідний валютний курс, що являється виразом ціни грошової одиниці однієї країни в грошових одиницях, не змінюють самої суті грошового зобов'язання.

Таким чином, на юридичну однорідність вимог не впливає та чи інша валюта, у якій виражене грошове зобов'язання чи курс однієї валюти по відношенню до іншої, а має значення лише природа зобов'язання.

В силу положень чинного законодавства для зарахування достатньо ініціативи однієї сторони. Поряд з цим, особа, яка отримала заяву про зарахування може спростувати правомірність такого зарахування на підставі ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК України. Розмір заборгованості , яка припиняється шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог визначається станом на з'явлення відповідної заяви. Доказів наявності спору щодо розміру заборгованості за згаданими вище договорами сторонами по справі не надано.

Чинним законодавством не передбачено спеціальних вимог щодо форми заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог, тому ії слід вважати зробленою, а зобов'язання припиненим внаслідок заліку зустрічних однорідних вимог в момент надіслання такої заяви іншій стороні у зобов»язанні. Не вимагається й від нового кредитора згідно діючого законодавства надсилання боржнику будь-яких інших документів, крім заяви про припинення зобов'язання зарахуванням зустрічних вимог. Положеннями ст. 518 ЦК України обумовлено, що боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов'язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред'явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов'язок до пред'явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання. Отже, з наведеного слідує, що навіть якщо припустити, що якихось документів ПАТ «Дельта Банк» не вистачало для зарахування зустрічних однорідних вимог, Банк мав право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред'явлення йому вимоги новим кредитором.

Згідно п. 2.13 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті (затверджена постановою Національного банку України № 22 від 21.01.2004) банки приймають до виконання лише розрахункові документи своїх клієнтів, які подають їх у банк у порядку, передбаченому договорами банківського рахунку цих клієнтів. Розрахункові документи, оформлені своїми клієнтами, банк приймає протягом робочого часу, визначеного в договорах банківського рахунку клієнтів. Відповідно до п. 2.1. Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Національного банку України №492 від 12.11.2003, банки зобов'язані на підставі офіційних документів або засвідчених в установленому законодавством України порядку їх копій ідентифікувати клієнтів - власників/представників власників рахунків/осіб, які відкривають рахунки на користь третіх осіб у порядку, установленому законодавством України з питань запобігання легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму. Рахунок клієнту відкривається лише після його ідентифікації банком.

З огляду на наведене та те, що відповідач-2 не відкривав рахунку в Банку, не ставав його власником, до нього перейшло лише право вимоги коштів за договором про відступлення права вимоги, підстав для ідентифікації та верифікації нового клієнта - ТОВ «Танк Транс» у Банку не було.

Крім цього,за наявною в матеріалах справи копією постанови Львівського апеляційного господарського суду від 23.11.2015 року ( справа №914/2074/15) рішення місцевого суду про припинення зобов'язань ТОВ «Танк Транс» до ПАТ «Дельта Банк» по договору кредитної лінії №ВКЛ-2005880/11 від 29 травня 2014 року залишено в силі. Таким чином, згаданим судовим рішенням встановлено факт припинення зобов'язань ПАТ «Дельта Банк» щодо сплати на користь ТОВ «Танк Транс» заборгованості за договором банківського вкладу, укладеного з ОСОБА_7 внаслідок зарахування згаданих зустрічних однорідних вимог.

Однак всупереч приписам чинного законодавства, судом першої інстанції не надано належної правової оцінки цьому юридичному факту на підставі ст.35 ГПК України.

Згідно ч. 1 ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона на підставі ч. 1 ст. 33 ГПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У відповідності до ч. 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які згідно законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Таким чином, апеляційний господарський суд вважає, що позивачем відповідно до ст. ст. 33-34 ГПК України, не доведено належними засобами доказування неможливість зарахування зустрічних однорідних вимог, яке було проведено за заявою ТОВ «Танк Транс». Відповідач-1 у відзиві на позовну заяву стверджував, що тимчасову адміністрацію в АТ «Дельта Банк» запроваджено з 03.03.2015 року по 02.09.2015 року включно. Покликаючись на п. 4 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» наполягав, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом.

Як встановлено матеріалами справи, ТОВ «Танк Транс» заяву про припинення зобов'язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог надіслало на адресу ПАТ «Дельта Банк» 27.02.2015 року, тобто до запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк». В зв'язку з цим, безпідставним видається посилання відповідача-1 на норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

За таких обставин, заявляючи позов про визнання недійсним одностороннього правочину, позивач повинен був довести наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних правових наслідків. Апеляційний господарський суд погоджується з висновками місцевого суду щодо відмови в позові з причин його безпідставності та необґрунтованості обставинами й матеріалами справи, положеннями чинного законодавства, адже позивачем не доведено неможливість зарахування зустрічних однорідних вимог, яке було проведено відповідно до заяви ТОВ «Танк Транс», Банком не заявлялась відмова від такого зарахування та спростування чинності даної заяви в судовому порядку. При цьому посилання апелянта (позивача) на нікчемність Договорів забезпечення не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються належними та допустимими доказами, аналіз яких наведено вище.

З огляду на приписи п.12 постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17.05.2011 року № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України» не підлягає скасуванню судове рішення, якщо апеляційною інстанцією буде з'ясовано, що його резолютивна частина є правильною, хоча б відповідні висновки місцевого господарського суду й не були належним чином обґрунтовані у мотивувальній частині рішення. Водночас апеляційний господарський суд у мотивувальній частині своєї постанови не лише вправі, а й повинен зазначити власну правову кваліфікацію спірних відносин та правову оцінку обставин справи.

Таким чином, залишаючи резолютивну частину оскарженого судового рішення про відмову в позові без змін, апеляційний господарський суд вважає за необхідне змінити мотивувальну частину судового рішення за наведених відповідачем-2 в тексті його апеляційної скарги підстав, які раніше викладено апеляційним судом, в зв'язку з цим апеляційну скаргу апелянта (відповідача 2) задовольнити в повному обсязі. Як вище згадувалось, доводи апелянта ( позивача) по суті скарги як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Танк Транс» задовольнити, мотивувальну частину рішення господарського суду міста Києва від 22.12.2015 року у справі № 910/29598/15 викласти в іншій, вищенаведеній, редакції. Резолютивну частину рішення залишити без змін.

Матеріали справи № 910/29598/15 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді Л.П. Зубець

С.О. Алданова