ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" червня 2016 р.Справа № 922/1206/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Добрелі Н.С.

при секретарі судового засідання Сланова М.Ю.

розглянувши справу

за позовом Військового прокурора Харківського гарнізону м. Харків в інтересах держави в особі Міністерства оборони України Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова, м. Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вєгол", м. Харків
про стягнення 441297,41 грн.
за участю :

прокурора - не з'явився.

представника позивача (Міністерства оборони України) - ОСОБА_1, за довіреністю № 220/139/д від 22.01.2016 року.

представника позивача (Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова) - не з'явився.

представника відповідача - ОСОБА_2, за довіреністю від 20.05.2016 року, ОСОБА_3, за довіреністю від 20.05.2016 року.

ВСТАНОВИВ:

Військовий прокурора Харківського гарнізону звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вєгол" про стягнення неустойки в розмірі 441297,41 грн. за позодоговірне використовування приміщення за адресою: Харківська область, Харківський р-н, х. Небоженко. Судові витрати прокурор просить суд покласти на відповідача.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 18 квітня 2016 року було прийнято вказану позовну заяву, порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 10 травня 2016 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 05.05.2016 року від військового прокурора Харківського гарнізону надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (вх. № 14795).

Через канцелярію господарського суду Харківської області 10.05.2016 року від представника відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи (вх. № 14904), у зв`язку із необхідністю провести звірку розрахунків.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 10.05.2016 року розгляд справи було відкладено на 23.05.2016 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 23.05.2016 року прокурор надав до суду письмові пояснення (вх. № 16884/16).

Через канцелярію господарського суду Харківської області 23.05.2016 року від представника відповідача надійшло клопотання (вх. № 16764) про відкладення розгляду справи для надання можливості ознайомитись з матеріалами справи.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 23.05.2016 року розгляд справи було відкладено на 13.06.2016 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 09.06.2016 року від представника позивача (Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова) надійшло клопотання (вх. № 19200) про долучення до матеріалів справи документів.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 13.06.2016 року від представника позивача (Міністерства оборони України) супровідним листом (вх. № 19453/16) надійшли документи для долучення до матеріалів справи.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 13.06.2016 року представник позивача (Міністерства оборони України) надав клопотання про продовження строку розгляду справи за межами двомісячного строку, встановленого ст. 69 ГПК України (вх. № 19452).

Через канцелярію господарського суду Харківської області 13.06.2016 року від відповідача надійшов відзив (вх. № 19393) з додатками на позов. У своєму відзиві відповідач вказує на те, що договір оренди від 17.12.2009 року є розірваним з 06.06.2014 року за рішенням суду по справі № 922/920/14. У зв`язку з викладеним, нарахування штрафних санкцій за прострочку виконання зобов`язань могло бути з липня по грудень 2014 року, а тому відповідач просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 13.06.2016 року розгляд справи було відкладено на 21.06.2016 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 21.06.2016 року від представника позивача (Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова) надійшло клопотання (вх. № 20277) про долучення до матеріалів справи документів.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 21.06.2016 року від представника позивача (Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова) надійшло клопотання (вх. № 20276) про розгляд справи без його участі.

Суд, розглянувши клопотання позивача (Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова) про розгляд справи без участі представника Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова вважає його таким, що не суперечить інтересам сторін та діючому законодавству та задовольняє його.

Представник позивача (Міністерства оборони України) в судовому засіданні 21.06.2016 року підтримав позовні вимоги прокурора в повному обсязі.

Представники відповідача в судовому засіданні 21.06.2016 року проти позову заперечують з підстав, викладених у відзиві на позов, просять суд в задоволенні позову відмовити.

Прокурор в судове засідання 21.06.2016 року не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить телефонограма № 456 від 15.06.2016 року, якою було повідомлено Військову прокуратуру Харківського гарнізону про розгляд справи.

Представник позивача в судове засідання 21.06.2016 року не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить відмітка в протоколі судового засідання від 13.06.2016 року.

Відповідно до п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

У разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 81-1 ГПК), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, заслухавши представників позивача (Міністерство оборони України) та відповідача, судом встановлено наступне.

17.12.2009 р. між Квартирно експлуатаційним відділом (2-ий позивач) та ТОВ Вєгол (відповідач) був укладений договір оренди №09/2009/КЕВ м. Харкова нерухомого військового майна, розташованого в Харківському гарнізоні за адресою: Харківська область, Харківський район, хутор Небоженко, військове містечко №193, буд. №1, 8, 12, 15, 30 (далі по тексту - договір), за яким орендодавець (2-ий позивач) передає, а орендар (відповідач) приймає в строкове платне користування нерухоме військове майно - нежитлові приміщення площею 1763,3 кв.м., в будівлях №1, 8, 12, 15, 30 військового містечка №193 (надалі - майно), що знаходиться на балансі КЕВ м. Харкова, розташоване за адресою: Харківська область, Харківський район, хутор Небоженко, вартість якого визначена на 16.10.2008 р. за незалежною оцінкою та становить згідно акту оцінки 1021000,00 грн.

Факт передачі майна відповідачу в оренду підтверджується актом прийому-передачі орендованого майна, підписаного 2-им позивачем та відповідачем.

01 січня 2011 року між 2-им позивачем та відповідачем укладено додаткову угоду №03д/2011/КЕВ м. Харків до договору, якою збільшено орендної плати до 8800,00 грн.

16 червня 2011 року між 2-им позивачем та відповідачем укладена додаткова угода №08д/2011/КЕВ м. Харків згідно з якою орендна плата встановлена в розмірі 9142,40 грн.

02 квітня 2011 року між 2-им позивачем та відповідачем укладена додаткова угода №11д/2012/КЕВ м. Харків, згідно з якою орендна плата встановлена в розмірі 11 906,20 грн.

04 квітня 2013 року між 2-им позивачем та відповідачем укладена додаткова угода №07д/2013/КЕВ м. Харків, згідно з якою орендна плата встановлена в розмірі 12 118,28 грн. з листопада 2012 року.

Згідно п.3.6. договору, орендна плата у розмірі 100% перераховується орендарем до спеціального фонду Державного бюджету на спеціальний реєстраційний рахунок квартирно експлуатаційного відділу м. Харкова в територіальному органі Державного казначейства щомісячно не пізніше 15 числа місяця наступного за звітним.

Відповідно п.5.16 договору, щомісячно орендар зобовязаний компенсувати орендодавцю кошти у розмірі частини податку на землю та згідно п.5.11 договору понад орендну плату за нерухоме майно орендар повинен щомісячно здійснювати витрати повязані з утриманням орендованого майна в тому числі за фактичні комунальні платежі.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору оренди, позивач звертався до суду з вимогами про стягнення з відповідача заборгованості ха договором оренди.

Як вбачається з матеріалів справи, рішеннями господарського суду Харківської області по справах № 5023/9666/11, № 922/920/14 та № 922/2743/15 стягнуто на користь позивача-2 заборгованість в загальному розмірі 427000,00 грн.

В подальшому, у зв`язку з неналежним виконанням та систематичним порушенням відповідачем договірних зобов`язань, рішенням господарського суду Харківської області від 23.01.2015 року, залишеним в силі постановою Харківського апеляційного господарського суду від 15.04.2015 року по справі № 922/920/14, зазначений договір розірваний.

Як стверджує прокурор у позовній заяві, відповідач фактично продовжує користуватися приміщенням та не передав його позивачу 2.

Відповідно до п. 10.9 договору, у разі припинення або розірвання договору майно протягом трьох робочих днів повертається орендарем орендодавцю.

Відповідно до п. 10.10 договору, майно вважається поверненим орендодавцю з моменту підписання акту приймання-передавання. Обов`язок щодо складання акта приймання-передавання про повернення майна покладається на орендаря.

Згідно з п. 10.11 договору, якщо орендар не виконує обов`язку щодо повернення майна, орендодавець має право вимагати від орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної орендної плати за користування майном за час прострочення.

В матеріалах справи відсутній акт приймання-передачі спірного приміщення.

Враховуючи те, що відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконав, позивач нарахував відповідачу неустойку за період з 15.04.2015 року по березень 2016 року в розмірі 441297,41 грн. за фактичне користування останнім приміщенням.

Заперечення відповідача ґрунтуються на тому, що договір оренди від 17.12.2009 року є розірваним з 06.06.2014 року за рішенням суду по справі № 922/920/14. У зв`язку з викладеним, нарахування штрафних санкцій за прострочку виконання зобов`язань могло бути з липня по грудень 2014 року, а тому відповідач просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить із наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договір та інші правочини та юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

У відповідності із ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт господарювання (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вичинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкту (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язків.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч.7 ст.179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ч.1 ст. 283 Господарського кодексу України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Частиною 6 вказаної норми передбачено, що до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до статті 284 Господарського кодексу України, орендна плата є істотною умовою договору оренди.

Пунктом 1 статті 286 Господарського кодексу України встановлено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Відповідно до пункту 1 статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Обов'язок своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату встановлені частиною 2 статті 285 Господарського кодексу України.

Відповідно до положень п. 5.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №12 "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна" вирішуючи питання щодо дострокового розірвання договору оренди у зв'язку з несплатою орендарем (наймачем) платежів, господарським судам слід враховувати таке. Законом (частина третя статті 291 ГК України, частина друга статті 651, стаття 783 ЦК України) передбачено можливість розірвання договору найму (оренди) за рішенням суду на вимогу однієї з сторін, а статтею 782 ЦК України - право наймодавця на односторонню відмову від такого договору у разі невнесення наймачем плати за користування річчю протягом трьох місяців підряд. Відповідне право наймодавця на відмову від договору найму не є перешкодою для звернення наймодавця (орендодавця) до суду з вимогою щодо розірвання договору в разі несплати наймачем (орендарем) платежів, якщо має місце істотне порушення умов договору. З урахуванням положень статей 653, 795 ЦК України та умов договору, якщо останніми передбачено, що після закінчення або дострокового розірвання договору оренди нарахування орендної плати за фактичне користування майном припиняється з моменту підписання акта приймання-передачі приміщень орендодавцеві, нарахування орендної плати за відповідний період є правомірним. Позовні вимоги, пов'язані з прийняттям майна з оренди (за наслідками припинення відповідного договору оренди), узгоджуються з приписом пункту 5 частини другої статті 16 ЦК України, яким передбачений такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як примусове виконання обов'язку в натурі.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 653 ЦК України, у разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Як вже було встановлено судом, рішенням господарського суду Харківської області від 23.01.2015 року по справі № 922/920/14 спірний договір оренди нерухомого військового майна був розірваний, у зв`язку з порушенням відповідачем умов зазначеного договору.

Порядок повернення об`єкту оренди визначений п. 10.10 договору, яким передбачено повернення майна з моменту підписання акту приймання-передавання. Зазначений обов`язок покладається на орендаря.

Втім, відповідач, починаючи з 15.04.2015 року (дати вступу в законну силу рішення про розірвання спірного договору) та до березня 2016 року не передав приміщення, що створило перешкоди для позивача (Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова) в користуванні майном.

В матеріалах справи відсутній акт приймання-передачі спірного приміщення Квартирно-експлуатаційному відділу міста Харкова.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що відповідач після розірвання договору оренди нежитлового приміщення, починаючи з 15.04.2015 року до теперішнього часу не дав змоги використовувати позивачу приміщення за призначенням.

Позиція відповідача про те, що позовні вимоги про стягнення коштів за користуванням приміщенням у розмірі орендної плати не підлягають задоволенню, оскільки договірні відносини між сторонами по справі припинилися, через розірвання договору і нарахування штрафних санкцій можливе лише з липня до грудня 2014 року, суд вважає безпідставним у зв'язку з наступним.

Так, згідно до ч.3 ст.653 ЦК України, якщо договір змінюється або розривається в судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Відповідно до ст. 785 ЦК України, у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплатити неустойку у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Відповідно до ч.2 ст. 795 ЦК України, повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Згідно п. 5.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №12 від 29.05.2013 року "Про деякі питання застосування законодавства про оренду (найм) майна", вбачається, що з урахуванням положень статей 653, 795 ЦК України та умов договору, якщо останніми передбачено, що після закінчення або дострокового розірвання договору оренди нарахування орендної плати за фактичне користування майном припиняється з моменту підписання акта приймання-передачі приміщень орендодавцеві, нарахування орендної плати за відповідний період є правомірним.

Розірвання в судовому порядку договору оренди зобов'язує відповідача виконати свій обов'язок, щодо повернення нежитлового приміщення .

Отже посилання відповідача на ст. 625 Цивільного кодексу України та ст. 232 Господарського кодексу України щодо нарахування штрафних санкцій протягом шести місяців не береться судом до уваги, оскільки заявлена позивачем неустойка передбачена ст. 785 ЦК України та за своєю правовою природою не є штрафом чи пенею.

З урахуванням того, що договором оренди (п.10.10.) передбачено повернення об'єкта оренди, шляхом укладення акту прийому-передачі, який в матеріалах справи відсутній, суд дійшов висновку про правомірність нарахування позивачем (Квартирно-експлуатаційний відділ міста Харкова) неустойки за користування спірним приміщенням після розірвання договору оренди в судовому порядку.

Судом здійснено перевірку розрахунку неустойки, та встановлено, що позивачем (Квартирно-експлуатаційний відділ міста Харкова) невірно встановлено суму неустойки в розмірі 441297,41 грн.

Як вже було зазначено судом, п. 10.11 договору сторони передбачили, що якщо орендар не виконує обов`язку щодо повернення майна, орендодавець має право вимагати від орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної орендної плати за користування майном за час прострочення.

Крім того, ст. 785 ЦК України передбачено, якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплатити неустойку у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Отже, як договором так і законом було передбачено сплату подвійної орендної плати за користування майном за час прострочення.

Позивачем (Квартирно-експлуатаційний відділ міста Харкова) було вірно визначено період нарахування неустойки, а саме з 15.04.2015 року (день набрання чинності рішення про розірвання договору оренди) до березня 2016 року (до подачі позовної заяви).

Здійснюючи розрахунок неустойки, суд виходить із того, що місячна орендна плата становить 12 118,28 грн. (додаткова угода від 04.04.2013 року).

Отже, сума неустойки у розмірі подвійної орендної плати за користування майном за час прострочення становить 279528,32 грн. (12118,28 грн. (місячна орендна плата) * на 11 місяців (з травня 2015 року по березень 2016 року) + 6463,08 грн. (орендна плата за квітень з 15.04.2015 року по 30.04.2015 року)).

В той час, як позивач (КЕВ міста Харкова) у своєму розрахунку неустойки посилається на пункти 3.4 та 3.7 договору.

Відповідно до п. 3.4 договору, у разі користування орендованим майном протягом неповного місяця добова орендна плата за дні використання визначається чинною методикою розрахунку на основі орендної плати за відповідні місяці пропорційно днів користування.

Відповідно до п. 3.7 договору, орендна плата, перерахована несвоєчасно або у неповному обсязі, підлягає індексації і стягненню відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості, з урахуванням індексації, за кожен день прострочення, включаючи день оплати.

Проте, в даному випадку дані пункти договору підлягають застосуванню лише під час дії договору та перерахування саме орендної плати.

В той час, як договір між сторонами є розірваним та заборгованість, яка нараховується позивачем (КЕВ міста Харкова) за своєю правовою природою є неустойкою, а не орендною платою, що виключає можливість індексації вказаної заборгованості.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку правомірність та обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача неустойки в сумі 279528,32 грн., які підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача неустойки в розмірі 161769,09 грн., суд відмовляє в задоволенні позову в цій частині у зв`язку з його необґрунтованістю та безпідставністю.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судовий збір у даній справі покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 509, 598, 612, 653, 785, 795 Цивільного кодексу України; ст.ст. 173, 174, 179, 193, 197 Господарського кодексу України; ст.ст. 1, 4, 12, 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Вєгол" (61003, м. Харків, пров. Соляниківський, б.4, Б-3, код 25187643, р/р 6051 АТ ОТП банк м. Київ, МФО 300528) на користь Квартирно експлуатаційного відділу м. Харків (61024, м. Харків, вул. Пушкінська, 61, , р/р 5404 у ГУДКСУ у Харківській області, МФО 851011) неустойку у розмірі 279528,32 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Вєгол" (61003, м. Харків, пров. Соляниківський, б.4, Б-3, код 25187643, р/р 6051 АТ ОТП банк м. Київ, МФО 300528) на користь державного бюджету України (р/р Генеральної прокуратури України 0164, МФО 280172, ) судовий збір у розмірі 4192,92 грн.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення неустойки в розмірі 161769,09 грн. в задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 24.06.2016 р.

Суддя ОСОБА_4

922/1206/16