ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.05.2016 р. Справа №917/374/16

Господарський суд Полтавської області

в складі головуючого судді Кульбако М.М.,

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1,

від відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго",

в особі Кременчуцької філії Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго",

вул. 60 років Жовтня, 8, м. Кременчук, 39601

до Комунального підприємства "Кременчукводоканал" Кременчуцької міської ради,

пров. Г. Бресту, буд. 35а, м. Кременчук, 39602

про стягнення 370 456,39 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Полтаваобленерго" в особі Кременчуцької філії Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" звернулось до господарського суду Полтавської області з позовом до Комунального підприємства "Кременчукводоканал" Кременчуцької міської ради про стягнення 224 311,17 грн. пені, 133 010,79 грн. інфляційних нарахувань та 13 134,43 грн. 3% річних за неналежне виконання умов Договору №62 про постачання теплової енергії.

Ухвалою господарського суду від 14.03.2016 р. порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 29.03.2016 р.

29.05.2016 р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує, з підстав відсутності з боку КП"Кременчукводоканал" вини, умислу або необережності щодо порушення зобов'язання по Договору №62 від 01.06.2012 р..(вх. №3890 від 29.03.2016р.).

Крім того, відповідачем подано клопотання про зменшення розміру позовних вимог (додаток до відзиву). В обґрунтування вказаного клопотання відповідач посилається на скрутне фінансове становище, вказує що основною діяльністю підприємства є надання мешканцям міста якісних та своєчасних послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, тому стягнення в таких розмірах штрафних санкцій призведе до зупинки підприємства та негативних наслідків.

Слід зазначити, що позивачем у позові вказано суму позову 373 890,96 грн., однак сумуючи розмір пені, інфляційних втрат та 3% річних заявлених до стягнення у прохальній частині позовної заяви, сума позову становить - 370 456,39 грн.. Суд розцінює вказане, як описку позивача та розглядає вимоги про стягнення 370 456,39 грн., з яких: 224 311,17 грн. пені, 133 010,79 грн. інфляційних нарахувань та 13 134,43 грн. 3% річних.

Представник позивача у судовому засіданні 11.05.2016 р. виклав зміст позовних вимог та наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечує, з мотивів викладених у відзиві на позовну заяву.

Рішення виноситься після перерви оголошеної в судовому засіданні 14.04.2016 р.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив, що 01.06.2012 р. між Відкритим акціонерним товариством "Полтаваобленерго" (позивач, Теплопостачальна організація) та Комунальним підприємства "Кременчукводоканал" Кременчуцької міської ради (відповідач, Споживач) було укладено договір №62 про постачання теплової енергії в гарячій воді.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.05.2011р. на виконання Закону України "Про акціонерні товариства" Відкрите акціонерне товариство "Полтаваобленерго" змінило своє найменування на Публічне акціонерне товариство "Полтаваобленерго".

Відповідно до п. 1.1 Договору Теплопостачальна організація зобов'язується надавати Споживачеві вчасно та відповідної якості послуги з постачання теплової енергії в гарячій воді, а Споживач зобов'язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами та здійснювати інші платежі у строки і на умовах, передбачених цим договором та додатками до нього.

В розділі 2 Сторони узгодили, що під час виконання умов цього Договору, а також при вирішенні всіх питань, що не обумовлені цим Договором, Сторони зобов'язуються керуватися Ішим законодавством України, Законом України "Про теплопостачання", Правилами користування тепловою енергією, Правилами технічної експлуатації тепловикористовуючих установок і теплових мереж (далі Правила) та іншими нормативними актами, що регулюють відносини в даній області.

Відповідно до п. 2.2.2 Договору Споживач зобов'язався оплачувати Теплопостачальній організації вартість спожитої теплової енергії та додаткові рахунки, виписані на підставі даного договору, згідно з умовами цього договору та додатку до нього №4 "Порядок розрахунків за спожиту теплову енергію".

Відповідно до п. 1 Додатку до Договору №4 "Порядок розрахунків за спожиту теплову енергію" розрахунковим періодом є календарний місяць. Поняття розрахунковий період та календарний місяць при розрахунках за спожиту теплову енергію вважаються прирівняними.

Розрахунки за теплову енергію проводяться споживачем грошовими коштами, або іншими формами розрахунків, які не суперечать чинному законодавству України, на розрахунковий рахунок теплопостачальної організації.

За дату оплати приймається дата зарахування коштів на розрахунковий рахунок теплопостачальної організації.

Споживач за 3 дні до початку розрахункового періоду сплачує теплопостачальній організації прогнозовану вартість теплової енергії за вказаним в додатку №2 Гкал, передбаченої на розрахунковий період, з урахуванням залишкової суми "заборгованості" на початок місяця.

Розрахунки за використану теплову і енергію здійснюються за тарифом, затвердженими в установленому законом порядку.

Сплату рахунків теплопостачальної організації, виписаних на виконання даного договору, споживач зобов'язаний проводити не пізніше семи календарних днів з моменту їх надсилання (надання).

Згідно статті 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати обов'язки відповідно до договору.

Статтею 275 ГК України визначено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Згідно статті 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог , що звичайно ставляться.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах ставляться.

Згідно статті 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, встановлених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно повинно бути виконане у встановлений строк (термін). Згідно ч. 2 статті 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Позивач зазначає, що відповідач в порушення умов Договору не своєчасно та не в повному обсязі сплачувались рахунки за енергоносії за період з жовтня 2014 р. по листопад 2015 р. (рахунки в мат.справи).

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 224 311,17 грн. пені за період з 11.02.2015 р. по 08.12.2015 р., 133 010,79 грн. інфляційних нарахувань за період з 16.12.2014 р. по 15.12.2015 р., 13 134,43 грн. 3% річних за період з 12.12.2014 р. по 08.12.2015 р.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У відповідності до статей 547-548 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК).

Сторонами узгоджено в п. 4.2.2. Договору, що споживач несе відповідальність за несвоєчасну оплату за спожиту теплову енергію - шляхом сплати пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочки, починаючи з дня, наступного за датою остаточного розрахунку, індексу інфляції та 3% річних.

Згідно із статтею 3 Закону України від 22.11.1996 р. № 543/96-ВР "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" (із змінами) розмір пені за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань не повинен перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховувалась пеня.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача 224 311,17 грн. пені, суд прийшов до висновку, що розмір вимог позивача в цій частині є вірним.

Відповідач надав суду клопотання про зменшення розміру пені (додаток до відзиву). В обґрунтування вказаного клопотання відповідач посилається на скрутне фінансове становище, вказує що основною діяльністю підприємства є надання мешканцям міста якісних та своєчасних послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, тому стягнення в таких розмірах штрафних санкцій призведе до зупинки підприємства та негативних наслідків.

Розглянувши заявлене відповідачем клопотання про зменшення розміру пені, суд дійшов висновку, що останнє не є обґрунтованим та не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до п. 3 ч. 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з ч. 1 статті 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Правовий аналіз названих статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду.

Відповідно до абз. 1 п. 3.17.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції №18 від 26.12.2011 року вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Позивач проти зменшення розміру пені категорично заперечує. У даному випадку, враховуючи усі обставини справи у їх сукупності, врахувавши інтереси обох сторін суд не вбачає підстав для зменшення розміру пені.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Суд зауважує, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Дії відповідача є порушенням умов Договору, що є підставою для застосування відповідальності (нарахування пені) відповідно до пункту 4.2.2 Договору та захисту майнових прав та інтересів позивача відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України.

При вирішення даного спору судом приймається до уваги те, що під належністю доказу розуміється наявність об'єктивного зв'язку між змістом судових доказів і фактами, що є об'єктом судового дослідження. Належними слід визнавати докази, які містять відомості про факти, що входять у предмет доказування у справі, та інші факти, що мають значення для правильного вирішення спору. Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Виходячи із змісту статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Отже, обов'язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Згідно статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі усіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

У процесі розгляду справи не виявлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Заперечення відповідача, які викладені у відзиві на позовну заяву, не спростовують обставини, на які посилається позивач в обґрунтування позову.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення 224 311,17 грн. пені, 133 010,79 грн. інфляційних нарахувань та 13 134,43 грн. 3% річних є правомірними та обґрунтованими , а тому підлягають задоволенню судом.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись статтями 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Комунального підприємства "Кременчукводоканал" Кременчуцької міської ради (пров. Г. Бресту, буд. 35а, м. Кременчук, 39602, код 03361655) на користь Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" (вул. Ст. Поділ, 5, м. Полтава, 36022) в особі Кременчуцької філії Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" (вул. 60 років Жовтня, 8, м. Кременчук, 39601, код 25717118) 224 311,17 грн. пені, 133 010,79 грн. інфляційних нарахувань, 13 134,43 грн. 3% річних та 5 556,85 грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Полтавської області на протязі 10 днів.

Суддя Кульбако М.М.