РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2016Справа №914/325/16
За позовом Львівського комунального підприємства "Львівтеплоенерго"

до Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк"

треті особи які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні

відповідача

1)ОСОБА_1

2)Фізична особа-підприємець ОСОБА_2

про стягнення 15128,26 грн.

Суддя Усатенко І.В.

Представники учасників сторін:

від позивача не з'явились

від відповідача Василевський О.А. (за дов.)

від третьої особи 1 не з'явились

від третьої особи 2 не з'явились

На підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 23.06.2016 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 24.03.2015 справу за позовом Львівського комунального підприємства "Львівтеплоенерго" до публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" про стягнення заборгованості за договором № 4228/Ф про постачання теплової енергії в гарячій воді від 20.12.2007 в сумі 15128,26 грн. з яких: 11870,94 грн. основний борг, 992,98 грн. пеня, 66,22 грн. 3% річних, 2198,12 грн. інфляційні втрати, передано на розгляд до Господарського суду м. Києва.

Ухвалою суду від 04.04.2016 справу № 914/325/16 прийнято до свого провадження та призначено розгляд на 20.04.2016.

Позивач в судове засідання 20.04.2016 не з'явився, явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив, однак подав уточнення позовних вимог з додатками, просив стягнути 11870,94 грн. основного боргу, 992,98 грн. пені, 66,22 грн. 3% річних, 1379,48 грн. втрат від інфляції.

У відповідності до статті 22 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Вищезазначена заява, за своєю правовою природою являється заявою про зменшення розміру позовних вимог і була подана до прийняття рішення у справі, а тому приймається судом до розгляду, позовні вимоги розглядаються з урахування заяви про зменшення позовних вимог.

Представником відповідача в судовому засіданні подано відзив на позов з додатками. Відповідач заперечує проти задоволення позову, оскільки, договір суборенду був розірваний, а приміщення повернуті орендарю. Тому позивач мав звернутись з позовом до орендаря - Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 Відповідач не є споживачем послуг та не отримує їх, оскільки не користується приміщенням у АДРЕСА_1.

Ухвалою суду від 20.04.2016 розгляд справи відкладено на 18.05.2016.

18.05.2016 через загальний відділ діловодства Господарського суду м. Києва позивачем подано заперечення на відзив, в яких він зазначає, що договір на постачання теплової енергії автоматично продовжувався щороку, оскільки, відповідач не подав заяву про припинення дії договору. Договір № 4228/Ф від 20.12.2007 є чинним і підлягає виконанню відповідачем, а про те, що приміщення перебувало у відповідача на підставі договору суборенди позивачу не відомо.

Позивач в судове засідання 18.05.2016 не з'явився, явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив, однак подав заперечення на відзив.

Ухвалою суду від 18.05.2016 розгляд справи відкладено на 01.06.2016 та залучено до участі у справі у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 та фізичну особу-підприємця ОСОБА_2.

Позивач та треті особи 1 та 2 в судове засідання не з'явились, явку уповноважених представників в судове засідання не забезпечили, про причини неявки суд не повідомили, вимог ухвали суду від 18.05.2016 про відкладення розгляду справи не виконали.

Ухвалою суду від 01.06.2016 розгляд справи відкладено на 16.06.2016 та продовжено строки вирішення спору на п'ятнадцять днів.

Позивач в судове засідання 16.06.2016 не з'явився, уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, про день та час судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив,однак подав документи на виконання вимог ухвали суду.

Треті особи 1 та 2 в судове засідання не з'явились, явку уповноважених представників не забезпечили, про день та час судового засідання повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили, вимог ухвали суду від 01.06.2016 про відкладення розгляду справи не виконали.

Ухвалою суду від 16.06.2016 розгляд справи відкладено на 23.06.2016.

В судове засідання 23.06.2016 представники позивача та третіх осіб не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, про дату та час судового розгляду були повідомлені належним чином.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

20.12.2007 між Відкритим акціонерним товариством "Банк Універсальний" (споживач) та Львівським міським комунальним підприємством "Львівтеплоенерго" (енергопостачальна організація) укладено договір № 4228/Ф на постачання теплової енергії в гарячій воді згідно якого енергопостачальна організація бере на себе зобов'язання постачати споживачу теплову енергію у гарячій воді в потрібних йому обсягах, а споживач зобов'язується отримувати та оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором.

Теплова енергія постачається споживачу у обсягах згідно з додатком № 1 до цього договору у вигляді гарячої води на такі потреби: опалення та вентиляцію в період опалювального сезону, гаряче водопостачання - протягом року відповідно до графіку, затвердженого органами місцевої влади. (п. 2.1 договору).

Згідно п. 3.2.2, 5.1 договору споживач зобов'язується виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені даним договором. Облік споживання теплової енергії проводиться за приладами обліку при їх наявності, а при їх відсутності - розрахунковим способом.

Розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться у грошовій формі, відповідно до встановлених тарифів та іншими не забороненими законодавством формами. Споживач до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом сплачує енергопостачальній організації вартість фактично спожитої теплової енергії в розрахунковому періоді, якщо тариф на теплову енергію є одноставковим. Споживач до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, сплачує енергопостачальній організації вартість фактично спожитої теплової енергії та щомісячну величину плати за приєднане теплове навантаження, яка визначається як 1/12 величини річної плати за приєднане теплове навантаження, якщо тариф на теплову енергію є двоставковим. (п. 6.1, 6.3 договору).

Цей договір набуває чинності з дня підписання та діє до 01.10.2008. Договір припиняє свою дію у випадках: закінчення строку, на який він був укладений; взаємної згоди сторін про його припинення; прийняття рішення судом; ліквідації сторін. Припинення дії договору не звільняє споживача від обов'язку повної оплати вартості спожитої теплової енергії. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо не менш ніж за 60 календарних днів до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін ( п. 10.1, 10.2, 10.3, 10.4 договору).

Позивач надав до матеріалів справ акт про включення системи тепло споживання від 29.10.2014, згідно якого в опалювальному сезоні 2014/2015 система тепло споживання в приміщеннях ПАТ "Універсал Банк" за адресою АДРЕСА_1 включена на опалення 29.10.2014.

До матеріалів справи надано рахунки за теплову енергію згідно угоди № 4228/Ф від 20.12.2007 за період з лютого 2015 по травень 2015 на суму 12432,56 грн. та пені 1499,13 грн. (докази направлення рахунків відповідача містяться в матеріалах справи).

Згідно наданої до матеріалів справи банківської виписки відповідач сплатив 12.02.2015 позивачу 5518,34 грн. за опалення за січень 2015.

Згідно договору суборенди від 05.04.2007, зареєстрованого в реєстрі за № 2059 з урахуванням договорів про внесення змін та доповнень до договору суборенди, укладених 31.07.2009, 15.12.2009 та додаткового договору від 07.02.2008 Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 передала, а ПАТ "Універсал Банк" прийняв у суборенду нежилі приміщення від "1" по "9" першого поверху, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 120,60 кв. м. Факт передачі підтверджується актом приймання-передачі приміщень від 16.07.2007. Суборендоване майно було повернуте орендарю 05.04.2013, зо підтверджується актом приймання-передачі (повернення) приміщень.

Відповідач надав до матеріалів справи договір суборенди від 06.04.2013, згідно якого Фізична особа - підприємець ОСОБА_2 (орендар) передав, а Публічне акціонерне товариство "Універсал Банк" (суборендар) прийняв в оренду на весь строк оренди, який зазначений у п. 2.1 цього договору, нежилі приміщення від "1" по "9" першого поверху, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 120,60 кв. м (п. 1.1 договору).

Згідно п. 1.2 договору суборенди, право власності на приміщення належить ОСОБА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу нежитлових приміщень від 30.05.2006. Право орендаря на користування приміщенням з правом передачі в суборенду підтверджується договором оренди, укладеним між орендарем та власником приміщення 05.04.2007, посвідченим нотаріально та зареєстрованим в реєстрі за № 2057.

Строк оренди за цим договором розпочинається від дати підписання сторонами акту приймання-передачі приміщень за формою (дата початку), зазначеною у додатку № 2 до цього договору та продовжується протягом 2 років та 11 календарних місяців від дати початку. Суборендар має переважне право на укладення договору на новий строк, при цьому суборендар зобов'язаний повідомити про свій намір орендаря не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку договору ( п. 2.1 договору).

Після закінчення строку оренди або в разі дострокового припинення цього договору суборендар повертає орендарю приміщення за актом приймання-передачі приміщень, складеним за формою, зазначеною у додатку № 3 до цього договору. Нарахування орендної плати та інших платежів припиняється з моменту підписання акту приймання-передачі приміщень сторонами у порядку, визначеному договором (п. 2.3 договору).

Згідно п. 3.1 договору суборенди починаючи з дати початку, суборендар сплачує орендну плату за приміщення. Орендна плата включає плату за землю, а також усі податки та збори будь-якого характеру. Додатково суборендар відшкодовує орендарю витрати орендаря на комунальні та експлуатаційні послуги, надані суборендарю (водопостачання, водовідведення, опалення, електроенергія і тому подібне). На строк оренди суборендар має право укласти договори з відповідними підприємствами, які надають комунальні послуги, про надання цих послуг та самостійно оплачувати вартість спожитих послуг таким підприємствам.

Цей договір припиняє свою дію за наявності хоча б однієї з наступних обставин: закінчення строку оренди та небажання суборендаря скористатися своїм правом на його продовження; наявності письмової згоди сторін; ліквідації суборендаря; повного знищення приміщень; набуття чинності іншим договором між сторонами, яким припиняється дія цього договору; за рішенням суду, якщо задоволено позов про це однієї із сторін у зв'язку з невиконанням умов цього договору іншою стороною (п.п. 8.1.1, 8.1.2, 8.1.3, 8.1.4, 8.1.5, 8.1.6, 8.1.7 п. 8.1 договору).

Згідно акту приймання-передачі приміщень від 06.04.2013 орендар передав, а суборендар прийняв приміщення, які розташовані у АДРЕСА_1, загальною площею 120,60 кв.м.

31.01.2015 Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 та Публічне акціонерне товариство "Універсал Банк" підписали додатковий договір про розірвання договору суборенди від 06.04.2013. Сторони на підставі п.п. 8.1.2 договору суборенди за взаємною згодою вирішили припинити дію договору суборенди шляхом його розірвання з 31.01.2015. З моменту набрання чинності цим договором зобов'язання сторін, що виникли з договору суборенди, припиняються і сторони не вважають себе пов'язаними будь-якими правами та обов'язками, що виникли з договору суборенди. Сторони підтверджують, що підписання акту приймання-передачі (повернення) приміщення та фактичне його повернення орендарю, здійснено у дату підписання цього додаткового договору. Цей додатковий договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами.

До матеріалів справи долучено акт приймання-передачі (повернення) приміщень від 31.01.2015, підписаний та скріплений печатками контрагентів за договором суборенди. Цим актом сторони визнають та підтверджують, що суборендар передав, а орендар прийняв нежила приміщення від "1" по "9" першого поверху, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 120,60 кв. м. Показники лічильника електроенергії - 160 993, показники лічильника води - 394.

Відповідач надав до матеріалів справи лист про розірвання договору № 4228/ф від 20.12.2007 про постачання теплової енергії в гарячій воді, в зв'язку з закриттям відділення ПАТ "Універсал Банк", розташованого у АДРЕСА_1. Доказів направлення вказаного листа позивачу суду не надано.

17.06.2016 відповідач звернувся до позивача з лисом, в якому повідомило, що з 01.02.2015 ПАТ "Універсал Банк" не являється споживачем послуг ЛМКП "Львівтеплоенерго", так як не використовує приміщення, розташовані у АДРЕСА_1 (докази направлення в матеріалах справи).

Судом встановлено, що Відповідач користувався приміщеннями, розташованими у АДРЕСА_1 на праві суборенди по 31.01.2015.

Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за теплову енергію за період з 01.02.2015 по 31.05.2015 у сумі 11870,94 грн.

Згідно зі ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до ч. 6-8 ст. 276 ГК України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів. У разі якщо абонент має власне енергоджерело і відпускає енергію в мережі енергопостачальника, допускаються розрахунки за сальдо взаємно одержаної енергії.

Відповідно до п. 1. ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона -постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із п. 6 ст. 265 ГК України, до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Частинами 1-3 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Положеннями ч. 1 ст. 656 ЦК України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з статтею 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Відповідно до ст. 1 закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Частиною 1 ст. 13 Закону встановлено, що житлово-комунальними послугами є комунальні газо- та електропостачання тощо.

Згідно з п. 5 ч. 3 статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно п. 6.18 Правила користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 31 липня 1996 р. N 28 (у редакції постанови Національної комісії регулювання електроенергетики України від 17 жовтня 2005 р. N 910) (Правила № 28) у разі звільнення займаного приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією споживач зобов'язаний повідомити постачальника електричної енергії та (у разі наявності відповідного договору) електропередавальну організацію або основного споживача не пізніше ніж за 20 робочих днів до дня звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією та надати заяву щодо розірвання договору, і в цей самий термін здійснити сплату всіх видів платежів, передбачених відповідними договорами, до заявленого споживачем дня звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією включно.

Постачальник електричної енергії зобов'язаний припинити постачання електричної енергії за договором, а електропередавальна організація (основний споживач) - передачу електричної енергії (спільне використання технологічних електричних мереж) з заявленого споживачем дня звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією. За умови одночасного розірвання договору про постачання електричної енергії з попереднім споживачем, виплати всіх видів платежів, передбачених відповідними договорами, та звернення нового споживача щодо укладення договору про постачання електричної енергії в межах одного розрахункового періоду припинення електропостачання об'єкта не здійснюється.

У разі неповідомлення або несвоєчасного повідомлення споживачем постачальника електричної енергії та (у разі наявності відповідного договору) електропередавальну організацію або основного споживача про звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією споживач зобов'язаний здійснювати оплату спожитої на таких об'єктах електричної енергії та інших платежів, виходячи з умов відповідних договорів.

З новим споживачем укладаються договори відповідно до вимог законодавства України, зокрема цих Правил та нормативно-технічних документів після розірвання договорів із споживачем, який звільняє приміщення.

Згідно п. 1.2 Правил № 28 основний споживач - споживач електричної енергії або власник електричних мереж, який передає частину електроенергії своїми технологічними електричними мережами субспоживачам та/або електропередавальній організації; споживач електричної енергії - юридична або фізична особа, що використовує електричну енергію для забезпечення потреб власних електроустановок на підставі договору; електроустановка - комплекс взаємопов'язаних устаткування і споруд, призначених для виробництва або перетворення, передачі, розподілу чи споживання електричної енергії; субспоживач - споживач, електроустановки якого приєднані до технологічних електричних мереж основного споживача.

З зазначених вище нормативних визначень вбачається, що споживачем являється власник електроустановок (устаткування і споруд), тобто в розумінні законодавства споживачем є власник приміщення по АДРЕСА_1.

На підставі договору купівлі-продажу від 30.06.2006, посвідченого Бєлопольською І.Р., приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу за реєстровим № 3889, власником приміщення по АДРЕСА_1 являється ОСОБА_1.

Отже саме ОСОБА_1, як споживач, повинна була повідомити позивача про припинення користування відповідачем займаним приміщенням, а відповідно і про припинення споживання теплової енергії за договором № 4228/ф від 20.12.2007.

В договорі суборенди чітко вказано, що договір на постачання, в тому числі теплової енергії, може укладатись суборендарем тільки в період дії договору суборенди. І нарахування всіх платежів припиняється з моменту підписання акту приймання-передачі (повернення) майна.

Крім того, Закон України "Про електроенергетику" не зобов'язує споживача повідомляти енергопостачальну організацію про припинення користування електричною енергією та звільнення займаного приміщення та платити за електроенергію до моменту повідомлення.

Щодо твердження позивача, що йому не було відомо при факт користування відповідачем приміщенням на праві суборенди, то воно спростовується наявними у справі матеріалами.

Згідно технічного паспорту об'єкт нерухомого майна по АДРЕСА_1 був зареєстрований 02.09.2005 року. ОСОБА_1 придбала у власність приміщення по АДРЕСА_1 30.06.2006 року. Договір оренди між ОСОБА_1 та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 був укладений 05.04.2007 року. Договір суборенди укладений між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та ПАТ "Універсал Банк" 05.04.2007. Договір про постачання теплової енергії в гарячій воді укладено 20.12.2007 року. Отже в період з 30.06.2006 по 20.12.2007 року відсутній був договір на споживання теплової енергії відповідачем, однак споживач послуг був - ОСОБА_1, як власник приміщення.

Згідно п. 5.4 Правил № 28 (в редакції чинній на момент укладення договору № 4228/Ф від 20.12.2007 для укладення договору про постачання електричної енергії, договору про технічне забезпечення електропостачання або договору про спільне використання технологічних електричних мереж споживача заявник має надати відповідній організації такі документи: 1) заяву щодо укладення відповідного договору із зазначенням роду виробничої діяльності, місцезнаходження та банківських реквізитів заявника; 2) акти про розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін (у разі укладення відповідного договору щодо об'єктів, які вводяться в експлуатацію вперше); 3) однолінійну схему електропостачання об'єкта (у разі укладення відповідного договору щодо об'єктів, які вводяться в експлуатацію вперше); 4) відомості щодо розрахункових засобів обліку (у разі укладення відповідного договору щодо об'єктів, які вводяться в експлуатацію вперше); 5) заявку на очікуваний обсяг споживання електричної енергії та величини споживання електричної потужності у години контролю максимального навантаження енергосистеми (за необхідності), довідку про укладені державні контракти (за наявності), відомості про величину приєднаної потужності і категорії надійності електропостачання струмоприймачів; 6) акти екологічної, аварійної та технологічної броні споживача (за наявності); 7) копію свідоцтва про державну реєстрацію для фізичних осіб - підприємців; 8) копію довідки про включення до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України для юридичних осіб; 9) копію документа, яким визначено право власності чи користування на об'єкт (приміщення) та/або земельну ділянку споживача; 10) копію належним чином оформленої довіреності на право укладати договори особі, яка уповноважена підписувати договори; 11) копію установчих документів (статут, положення тощо); 12) копію акта допуску про підключення електроустановки та у визначених законодавством випадках - акта про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта (для новозбудованих та реконструйованих електроустановок); 13) довідку про перелік територіально відокремлених площадок вимірювання (об'єктів споживача) із зазначенням величин приєднаної потужності електроустановок на цих об'єктах; 14) паспортні дані силових трансформаторів, кабельних та/або повітряних ліній передачі електричної енергії (для споживачів, у яких розрахункові засоби обліку встановлені не на межі балансової належності) (у разі укладення відповідного договору щодо об'єктів, які вводяться в експлуатацію вперше); 15) довідку про перелік субспоживачів (у разі їх наявності), дані розрахункових засобів обліку субспоживачів (у разі укладення відповідного договору щодо об'єктів, які вводяться в експлуатацію вперше).

Отже, при укладенні договору на постачання теплової енергії в гарячій воді № 4228/Ф від 20.12.2007 позивач мав витребувати у відповідача правовстановлюючі документи на об'єкт оренди, на електроустановки (комплекс взаємопов'язаних устаткування і споруд) та документи, що посвідчують право укладати відповідний договір. Таким чином суд вважає необґрунтованими заперечення позивача щодо його необізнаності щодо тих обставин, що відповідач є суборендарем, та не є власником об»єкту (приміщення) та електроустановок.

Договором № 4228/Ф від 20.12.2007 та законом саме на споживача покладено обов'язки по оплаті отриманих послуг. З 01.02.2015 відповідач припинив користування приміщеннями, розташованими у АДРЕСА_1, а відповідно і припинив споживання послуг за договором № 4228/Ф від 20.12.2007, отже не являвся споживачем, у розумінні законодавства та договору. А тому підстав сплачувати за період з 01.02.2015 по 31.05.2015 за не отримані ним послуги у відповідача не має.

Відповідач не споживав теплову енергію, поставлену позивачем, а тому не зобов'язаний її оплачувати, навіть за наявності укладеного договору. Оскільки договором та законом передбачено оплату саме спожитої споживачем теплової енергії. Чинність договору та його умови є обов'язковими для сторін, однак, права та обов'язки виникають виключно в порядку, обумовленому договором, та не передбачають обов'язок відповідача перераховувати кошти позивачу всупереч умовам договору, за теплову енергію, яку позивач не споживав.

Суд відмовляє у задоволенні вимог позивача про стягнення суми основного боргу у розмірі 11870,94 грн., в зв'язку з необґрунтованістю.

Позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 992,98 грн., 66,22 грн. 3% річних, 1379,48 грн. втрат від інфляції.

Відповідно до ч. 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

При цьому, відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Так, згідно ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно ч. 1, 2 статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено відсутність порушень з боку відповідача грошових зобов'язань, а тому стягнення з відповідача пені, 3% річних та втрат від інфляції за порушення грошових зобов'язань є безпідставним.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно статті 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 с. 32, ч.1 ст. 33, ст.ст. 34, 44, ст. 49, ст.ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 01.07.2016

Суддя І.В.Усатенко